338 



en kull flere än 1 — 2 stycken; att foglarne under dagen för 

 det mesta ligga dolda i skogarne och företrädesvis om nät- 

 terna infinna sig vid gräsbevuxna sjöstränder eller bäckar 

 för att äta, h vårföre äfven natten är rätta tiden af dygnet 

 för att laborera med dylika gynnare; att begge föräldrarne 

 vistas hos ungarne åtminstone till medlet af juni, men att 

 hanen möjligen först senare, då det lider till ruggtiden lem- 

 nar familjen och jemte andra hanar begifver sig till någon 

 för ruggningen lämplig och ostörd ort". 



Under ruggningstiden lärer denna art merendels hålla 

 sig till större och afsides belägna insjöar; likväl torde fa- 

 miljer, som häckat närmare kusten, kunna komma också dit 

 för samma ändamål, hvarom vi dock ännu ej hafva någon 

 säker kännedom från vårt område. Af de ofvan meddelade 

 iakttagelserna kan man ännu icke med full visshet sluta huru 

 förhållandet är könen emellan under liggtiden, hvarföre frå- 

 gan tillsvidare beror på ytterligare undersökningar. — Säd- 

 gåsens läte är icke så groft och skarpt som grågåsens. 

 Naumann återger det med ett upprepadt kaiaiak eller kaiaiah 

 och knangenang^ honornas öfver hufvud högre, knaiak eller 

 kninjaky hvarjemte de låta höra ett mumlande och mycket 

 hastigt dadadadad eller dodododod. Nilsson uttrycker lätet 

 med: daddadat keia jyyiaaa aaarrr heiiram. Ungarne hafva 

 ett finare och pipande läte. 



Såsom vikarierande former af denna art, utmärkta ge- 

 nom kortare nähh, uppföras här tvenne underarter, som kläcka 

 på Ishafvets trädlösa öar. Inom vårt område äro de väl ej 

 ännu anträffade med full säkerhet, men kunna så mycket 

 hellre förtjena plats i närvarande arbete, som begge högst 

 sannolikt under flyttningarne åtminstone någoiigång beröra 



