396 



har viDgtäckarne fläckade af Ijusgrått och hvitt, de öfre 

 nästan jemnt brungråa, frararyggen brungrå med otydlig ehuru 

 märkbar hvit vattring och vingspegeln rent grön såsom hos 

 gamla hanen; äfven handpennorna hafva en märkbar grön 

 skiftning. — Det synes sålunda som skulle gamla hanens 

 utmärkande färgteckning ibland uppträda till någon del 

 redan hos ungfoglarne innan första vintern, äfvensom hos honan. 

 Ungdrägten skiljes lätt från de gamla foglarnes deri^ 

 genom, att den svartaktiga färgen på spetsen af den dunk- 

 lare blågråa näbben icke är skarpt begränsad, utan små* 

 ningom försvinner. Från gamla honan afvika ungfoglarne 

 äfven derigenom, att denna (liksom ganska ofta gräs- och 

 stjertand honan) nästan alltid har blandade äldre och 

 nyare fjädrar isynnerhet på frararygg och skuldror. Gamla 

 hanen skiljes ännu lättare genom sina snöhvita vingtäckare, 

 hvilka den unga hanen icke erhåller förr, än då han föl- 

 jande året (i slutet af maj) anlägger sin första sommardrägt, 

 ehuru han i öfrigt redan under första vintern fått de gamlas 

 vinterdrägt (jmfr ofvan). — De olika könen skiljas knappt 

 från hvarandra, om icke derigenom, att hanen har en mer 

 enfärgad framrygg, nemligen mörkt gråbrun med ljusare, mer 

 gråaktiga ändkanter, som småningom öfvergå i den mörka 

 färgen, samt innanför denna ett smalt, finspräckligt, brunaktigt 

 tvärband, som mot halsroten blir ljusgulaktigt, äfvensom der- 

 igenom att de innersta vingpennorna äro smalare kantade 

 af hvitt, hos honan åter bredare kantade med ljust gulbrun- 

 aktigt. Vingspegeln är hos begge könen svartaktig, stundom 

 mer eller mindre grön hos hanen (jfr ofvan). F. M. 



Dundrägt. Hufvudet ofvan svartbrunt, i öfrigt jemte 

 baksidan af halsen starkt gulbruna, lifligast mellan näbben 

 och ögat; strupen och framhalsen ljusgulaktiga; kräfvan mer 

 grågulaktig. Hela underlifvet smutsigt hvitgult; kroppen ofvan 



