412 



mycket brokigt tecknad, men icke desto mindre en ganska 

 vacker fogel, ty det råder en stor harmoni i dess färgteck- 

 ning. F. M. och orig. måln. af W. v. Wright. 



Hona om våren. Näbben blygrå, ofvan svartaktig och 

 nedåt roten ljusare blygrå; benen blygråa med grönaktig an- 

 strykning. Hjessan brunsvart med smala, ljusare bruaa fjä- 

 derkanter; genom ögat går ett mörkt band, som ofvan och 

 undertill begränsas af ett hvitaktigt, småfläckigt. Hakan och 

 struptrakten hvita ofläckade, småningom öfvergående medelst 

 små fläckar på framhalsen och kinderna. Halsen baktill mer 

 jemnt brungrå; fjädrarne på fram- och bakryggen samt brö- 

 stet äfvensom vingskylarne och stjerttäckarne svartbruna med 

 ljusare kanter, som på den mörkare ryggen äro smalare, men 

 på bröstet tilltaga och öfvergå uti det hvita, nästan ofläc- 

 kade underlifvet. Skulderfjädrarne äfven svartbruna med 

 gulbruna kanter, vingtäckarne brunaktigt gråa, enfärgade, de 

 större mörkare med hvita spetsar. De inre vingpennorna 

 samt spegeln och handpennorna mörkt brungråa med en 

 smal hvit rand bakom spegeln; handpennorna derjemte lju- 

 sare mot roten; undre stjerttäckarne med mörka fläckar. 

 Stjertpennorna gråbruna, ljusare utåt kanten. F. M, 



Honan af denna art skiljer sig från krickandhonan genom 

 hvita pennspolar och brun vingspegel, men liknar densamma 

 i öfrigt ganska mycket till färgteckningen. 



Gammal hane i sommardrägt. Den i vårdrägten svarta 

 näbben är nu af samma färg som hos gamla honan *) och 

 ungfoglarne. Hufvudet ofvan, nacken och bakhalsen svart- 

 bruna med ljusare fjäderkanter isynnerhet på hjessan; huf- 

 vudet för öfrigt jemte öfre delen af halsen på en ljust hvit- 



*) Uti Sk. fn. beskrifves honans näbb „ gröngrå, utåt mörkare, vid 

 roten svartfläckig, inunder stötande i köttfärg". 



