493 



manfaller med de hvita vingtäckarne); de öfre yttersta skul- 

 derfjädrarne och inre vingpennorna något nedåtböjda (icke 

 spetsiga), på infanet hvita, på det yttre svarta med stark 

 blåviolett glans på skuldrans alla svarta partier. Hand- och 

 stjertpennorna svarta. F. M. 



Den gamla hanens sommardrägt torde ännu vara obe- 

 skrifven. Men hurudan den än i öfrigt månde vara, bör den 

 dock lätt vara igenkäunelig på sina hvita vingtäckare. Må- 

 hända har dess hufvud och hals samma teckning, som ut- 

 märker nedanbeskrifna unghanar. Åtminstone hafva de fjol- 

 åriga eiderhanarnes hufvud och hals mycken likhet med den 

 gamlas i sommardrägt. 



Anm. Beskrifningarne af haiien och alla följande drägter äro gjorda 

 efter alldeles friska, af mig afmålade foglar. 



Gammal hona om våren (skjuten den 20 maj 1838 i 

 Esbo skärgård). Ogonring, näbb och fötter såsom hos of- 

 vanbeskrifne hane, blott att den gulaktiga käkkanten hos 

 henne är något bredare. — Hufvud och hals rostgulbruna, 

 ögat står (dock icke alltid) uti en hvitaktig, ofläckad om- 

 gifning; vid näbbroten en temligen ljus fläck, fint tecknad af 

 mörkare färg, strupen ljus ofläckad, så äfven halsen framtill, 

 men annars hela hufvudet isynnerhet ofvan samt halsen tätt 

 och mörkt tvärfläckade, så att det hela ser temligen mörkt 

 ut, särdeles straxt framom ögat, bakom på tinningen och 

 derifrån nedåt snedt ofvan örontrakten. Nedtill på halsen äro 

 tvärfläckarne svartare, längre och tydligare, samt blifva det 

 alltmera ned på kräfvan och dess sidor, der fjädrarne hafva 

 breda längdfläckar, som gå ända ut till fjäderkanten (dessa 

 breda svarta fläckar äro innanför den synliga delen af fjä- 

 dern delade itu af en rostgul fläck); nedåt på vingskylarne 

 äro fläckarne mera tillspetsade, fjädrarne hafva der en mer 

 eller mindre hel ljus ändkant, mörkna allt småningom längre 



