500 



Dundrägten är oss icke bekant. 



Liksom prakteidem häckar också denna utmärkt vackra 

 fogel vid Sibiriens nordligaste kuster; i Taimyrlandet är den 

 temligen allmän, men ännu har man ej utredt, huruvida den 

 häckar så långt vesterut som på Novaja Semlja. — Till vin- 

 tern kommer den regelbundet till Finmarkens kuster, ytterst 

 sällan något exemplar till England och Frankrike; från norra 

 Rysslands kuster kommer den fåtaligt till finska viken och 

 norra Östersjön, någon gång ända till dess södra del. I 

 kontinentens inre visar sig arten knappt någonsin, men flyttar 

 deremot i mängd längs hafskusten till Kamtschatka, Kuri- 

 lerna och kusterna af n. v. Amerika. 



Föga nog torde Stellers-anden häcka vid våra ishafs- 

 kuster, ehuru man så velat påstå, men väl visar den sig 

 både der och vid sydkusten under den kalla årstiden. — 

 Schrader redogör omständligt för artens förekomst vid nord- 

 kusten. Den kommer årligen flockvis österifrån i slutet af 

 augusti och de första dagarne af september, vanligen till 

 först yngre foglar. Här uppehålla de sig isynnerhet i Wa- 

 rangerfjorden ända till medlet af maj, hvarefter de småningom 

 försvinna, ehuru någon ännu är synlig i slutet af juni. Malm 

 fann den äfven här sommartiden och Sommerfelt intygar li- 

 kaså, att den finnes talrikast åt Wardö till, men tror ej att 

 den häckar uti Finmarken eller ryska lappmarken, annat än 

 möjligtvis af någon tillfällighet. Middendorff förmodar, att 

 den gjorde det vid kusten af lappska halfön, emedan han 

 under de sista dagarne af juni månad 1840 vid Sossnevetz 

 anträffade begge könen, ehuru skilda för sig *); huruvida 

 denna förmodan eger skäl för sig är hittills icke utredt. — 

 Såsom redan nämndes förekommer också denna arktiska art 



*) Euligt v. Baer eger ryska Vet. Akad. museum flere exx. skjutna 

 vid Arcbaugel {Middendorffs lappska resa p. 213). 



