5(34 



och ännu sedan de lärt sig flyga sitta de tillsammans på 

 någon sten, dit de gamla foglarne hemta föda åt dem. Fö- 

 doämnena utgöras af småfisk, vatteninsekter, kräftdjur o. s. v. 

 Begge könen äro lika hvarandra, honan dock något mindre. 

 Tvenne gånger om året undergå de ruggning, den ena gån- 

 gen åtminstone delvis; vinter- och sommardrägterna äro olika 

 hvarandra, ungdrägten är också afvikande och utbytes på 

 senhösten mot vinterdrägten; i motsats till måsarne hafva 

 dessa redan som ettåriga foglar den utbildade drägten; ving- 

 och de yttre stjertpennorna bibehållas dock från ungdrägten 

 öfver vintern och utmärka sålunda de yngre foglarne, hvilka 

 hafva dem mer slitna än de gamla. 



Man fördelar våra arter i tvenne underslägten (de öf- 

 riga, mindre vigtiga, upptagas längre fram till namnet): 



A. Sterna s. str. Simhuden föga urringad^ stjerten i 

 spetsen djupt klufven; fjäderklädnaden hvit, askgrå och svart, 



a. näbben röd, fötterna svarta. St. c asp i a. 



b. „ „ „ o'öda. St. hirundoy arctica. 



c. „ gul med svart spets fött. rödgula. St. minuta. 



B. Hydrochelidon. Simhuden djupt inskuren, stjerten 

 föga klufven; fjäderklädnaden mörk. St. nigra. 



25. Sterna caspia Pall. Skräntärna. Raukntiira. 



Artm. Näbben, stor och stark^ röd, benen svarta', hjessan 



och bakhalsen svarta^ öfre kroppsdelarne askgråa^ de 



undre hvita. 



Längd 22 — 23 tum, vingbredd öfver 4 fot. — Under- 

 slägtet Sylochelidon Brehm. 



Benämningar. Svenska: skräntärna; skränmåsa (Åland, 

 Bergstr., Sievers), sqvärmås (Porkkala). Finska: raukutiira 

 (W. Nyl, Mbg), (räyskä?, Uleåborg Br. Nyl). 



