560 



Inom vårt område känna vi till arten endast från den 

 mot Norge stötande delen af ishafskusten. Middendorff säger, 

 att den häckar tillsammans med föregående art i trakten af 

 Wardö, men ej så talrikt, och Schrader anför den såsom allmän, 

 likvisst icke mer förekommande uti Warangerfj ordens inre 

 delar. Icke heller är det kändt, att den skulle finnas ost- 

 ligare längs kusten; i öfriga delar af landet har den veter- 

 ligen aldrig ertappats och torde föga heller komma dit, då 

 den egentligen är en oceankustens innebyggare. 



Hafssiile-slägtet (Sula briss), 



Näbben stark^ lång, rät^ från sidorna något hoptryckt^ med 

 rät spetSj föga nedåt höjd; käkkanterna skarpa^ såg- 

 tandade^ öf v er käken med en tand innanför spetsen. 

 Näsborr ar ne knappast synliga^ belägna vid näbbens bas. 

 Benen korta^ något hakut belägna^ tårna långa. 

 Vin g ar ne mycket långa och sj^etsiga. 

 Stjerten lång, kilfor mig. 

 Ansigtet och strupen nakna^ fjäderklädnaden fast. 



Hafssulorna uppehålla sig ute på öppna hafvet och be- 

 söka kusterna egentligen blott för att häcka. De flyga ut- 

 märkt väl, äro förträffliga simmare och skickliga störtdykare, 

 men gå dåligt. Äfven dessa häcka i kolonier, men lägga 

 ej mer än ett ägg i kullen. Inom vår faunas område kunna 

 de förekomma endast vid ishafskusten, men också här är den 

 enda arten en främling, som blott någongång blifvit observerad. 



Sula bassana (Linn.). Dafs-sula. 



Artm. Hvit med svarta vingar. 



Längd: kring 3 fot; näbben från pannan 4 t., från 

 munvinkeln 6 t., tarsen 2 t. 1 lin. 



