553 



De gamla foglarne hafva näbben och benen svarta, iris 

 grön och svalghuden pomeransgul. Fjädrarne på nacken 

 och bakhufvudet något förlängda; de som stå närmast den 

 nakna delen af ansigtet och vid munvmkeln samt på hakan 

 äro smutsigt rostgulaktigt hvita, hvilken färg småningom öf- 

 vergår på kinderna samt strupens öfversta del. Hufvudet 

 ofvan, halsen, bröstet, buken, benen, bakryggen, gumpen, 

 stjerttäckarne och vingens öfre kant enfärgadt djupt svarta, 

 med sidenartad, blågrön glans; framrygg, skuldror och ving- 

 täckare äfven svarta, med den synliga delen af hvarje fjäder 

 nästan rödgrå eller gråpudrad, nästan metalliskt glänsande, 

 med jemnbreda, smala, starkt glänsande, grönaktigt svarta 

 kanter, som skarpt begränsas; tjäderspolarne svarta. Alla 

 inre vingpennor gråsvarta, likasom pudrade, med djupt svarta 

 kanter; handpennorna och deras täckare djupt svartbruna 

 med svartgråa skaft; stjertpennorna och deras täcktjädrar 

 kolsvarta med svartblågråa skaft. Båda könen äro lika teck- 

 nade, hanen är dock större och dess fjädrar skola hafva 

 starkare glans. F. M. 



En öfvey^allt hvit färgvarietet har erhållits i augusti 

 1858 vid Tana elf (SommerfeltJ. 



Efter slutad ruggning i november och början af de- 

 cember äro färgerna i denna drägt friskast och hafva star- 

 kaste metallglans. Längre fram på vintern, i januari eller 

 februari erhålla de gamla foglarne ett annat utseende deri- 

 genom, att på nacken framkomma långa och mycket smala, 

 hvita fjädrar af egendomlig fin byggnad, med tunnt och böj- 

 ligt skaft och glesa fanstrålar i spetsen; inblandade uti nac- 

 kens svarta fjäderbeklädnad bilda de derstädes en manartad 

 fjäderbuske. På sidorna af hufvudet stå de glesare, hvari- 

 genom den svarta grundfärgen tydligare framträder och bil- 



