551 



Yingarne något korta^ de å första pennorna nästan lika; 



armpennorna föga kortare. 

 Stjerten mycket styf, afrundacl, hestår af 12 — lå pe/J«or. 

 Ansigtets sidor och hakan nakna ; halsen temligen lång och 



kropi)S ställning en up)prät. 



Skarfvarne tillhöra de flesta delar af jorden; de äro 

 särdeles egendomliga, medelstora foglar, som påminna om 

 skrakarne genom sin hakformiga näbb och om doppingarne 

 genom kroppsställningen; i följd af fötternas läge långt bakut, 

 sitta de i nästan npprätt ställning med bakdelen emot under- 

 laget '^). De lefva i stort antal tillsammans och häcka i ko- 

 lonier uppå branta afsatser eller i bergsklyftor vid hafs- 

 kusterna eller också i högre träd. De lifnära sig uteslutande 

 af fisk och äro ofantligt glupska *), samt särdeles skickliga 

 dykare, hvarföre de äfven äro skadliga för fisket på orter, 

 der de förekomma i mängd. Aggen äro 4 — 6 och läggas 

 på en bale af ris och tång eller också på bara berget. 

 De rugga fullständigt en gång om året, om hösten, men visa 

 så till vida en egendomlighet, att vissa kroppsdelar om mid- 

 vintern erhålla en skild prydnad af ovanligt bygda fjädrar, 

 hvilka dock hafva blott en kort varaktighet. Vingpennorna 

 förlora de småningom och äro således ingen tid af året 

 oförmögna att flyga. — Hos oss förekomma tvenne arter. 



*) W. v. Wright meddelar (1. c. sid. 291), att de finska innebyg- 

 garna i lappmarken föreställa sig storskarfven äga en så enkelt beskaffad 

 tarm, att all mat, som fogelu slukar, går ut bakvägen i samma stund 

 den nedsväljes. De tro honom derföre sluka samma rof ännu en gång, 

 men på det maten icke måtte för tredje gången gå samma väg, trycker 

 han bakdelen emot en sten och sitter i sådan ställning tills maten 

 hunnit smälta. 



