533 



lätt kunna löpa på vattnet och dyka bra, kunna de under 

 ruggningstiden icke eftersättas lika lätt och dödas med en 

 bärling, som fallet är med de andra änderna. (Fellman). 



21. Mergus serrator Linn. Pracka, 

 smäskrake. Koskelo. 



Artm. Af ståndet från näbbspetsen till näsborr arne längre 



än halfva uttån; fjädersnibben på öfverkäkens sidor 



räcker vida längre fram än på underkäkens 'j vingspegeln 



hvit med tvenne sneda, svarta tvärband'^ nacktofsen gles 



och tunn: 7\äbb och ben röda. 



Hane om vintern: hifvudet och dess nacktofs^ f ramryg- 

 gen och skuldrorna svarta^ framhalsen rostgul^ svartfläckig^ 

 vingskylarne och gumpen vattrade; underlifvet hvitt. 



Hona: brunaktigt grå, hifvudet och halsens öfre del 

 rödbruna, mörkare ofvantill; underlifvet hvitt. 



Lärtgd: 22V2~24 tum, vingbr. 32 — 34 tum. 



Benäraningar. Svenska: skräcka, hanen skräckensnisse, 

 pracknisse (Åland, Sievers)\ rätskrake (? Jakobstad, stud. 

 Z. Schalin); stenskrake (Sadelin). Finska: koskelo; pikku 

 1. pieni koskelo (Pudasj., Brdr; Keuru, Bergr.)\ tukka-, jouhi- 

 k. (Kuusamo, Brdr)\ tukka-, kari-k. (Muonio); raaa-k. {Fellm.)\ 

 ajosuorsa (Birkkala, E. v. Knorring). 



Beskrifning, Näbben brunröd, ofvan mörkare, från 

 spetsen till munvinkeln 2^-V8 tum; iris brunröd; benens 

 yttre del röd, insidorna gulröda med orent gröngrå simhud, 

 tarsen 1% — 2 tum, mellantån med klo 278 — ^ tyxm. 



Gammal hane i vinterdrägt. Hufvudet svart, framtill 

 med otydlig violett, baktill med glänsande grÖn anstrykning, 

 mot öfre delen af halsen rent svart, skarpt begränsadt nedåt 

 uti en linie, som drager sig uppåt nacken; nedanför omgif- 



