532 



ledning till den sägen, att de ej lära sig flyga förr, än de 

 få bita is; ibland skall det inträffa, att någon unge ännu 

 vid isläggningen ej kan flyga, utan blir qvar och fryser in. 

 Också J. v. Wright omtalar, att han i Savolaks träffat ungar, 

 hvilka ej kunnat flyga ännu i september; detta torde likvisst 

 6J vara det normala, utan lära dessa hafva hört till någon 

 i följd af alltför stark äggning sentida kull, eller fördröjts 

 af någon annan anledning. 



En af de mest anmärkningsvärda egendomligheter i 

 denna fogels lefnadssätt är dess sätt att anställa en ordnad 

 jagt efter fiskyngel vid grundare insjö stränder. En hel svärm 

 foglar bildar dervid en linie utanför stranden och simmar 

 sakta emot densamma, medan de då och då slå med vin- 

 garne mot vattenytan och dyka nedåt botten; den härigenom 

 uppskrämda småfisken drifves emot den grunda stranden, 

 omslutes snart allt tätare af den lefvande noten och blir 

 slutligen ett lätt rof för fogelsvärmen, hvilken derefter ånyo 

 upprepar sin notdrägt. Denne glupske fiskare *) åstadkommer 

 sålunda stor skada på fiskynglet. 



„ Såväl denna som följande art väljer till häcknings- 

 plats sådana insjöar, som hafva sand- eller stenbotten. Dy 

 och gräsbotten synes han undvika, kanske derföre att de i 

 anseende till vattnets mindre klarhet icke äro så lämpliga 

 för fogelns fiskerier. Jag har aldrig sett dessa foglar drifva 

 på dybottnar, och i skogsträsk med sådan grund ser man 

 dem högst sällan, äfven om sådana sjöar ligga i granskapet 

 af deras vanliga vistelseort och äro mera fiskrika än dessa". 

 (Ur V. Falcks anteckningar). — Emedan skrakarne oerhördt 



*) Hr kapten Holmström skjöt d. 10 febr. 1848 vid Rönnskär nära 

 Helsingfors en ung hane, hvilken i sin strupe hade några fingerlånga 

 abborrar, samt två st. qvarterslånga stenlakar och eu öfvcr qvarterslång 

 abborre i kräfvan. {M. v. Wrights anteckn.) 



