529 



Anm. Att denua unga hane så långt fram på vintern ännu icke bär 

 något spår till den utbildade hanens vinterdrägt, men bland ving- 

 skylarne en mängd nya fjädrar för den blifvande sommardrägten 

 motsäger Naumanns uppgift att denna art, jemte de andra skrakarne, 

 redan under sin första vinter erhåller den utbildade haudrägten. 

 Detta inträffar här ej heller med prackan. 



En ung hona skiljer sig från nyssbeskrifna hane förutom 

 genom mindre storlek derigenom, att öfre kroppsdelarne äro 

 mer enfärgadt gråa; fjädrarne på skuldrorna hafva endast 

 en fin svart strimma längs spolarne. Hela trakten emellan 

 näbben och ögat är mörk och kinderna begränsas nedtill 

 skarpare emot den nästan hvita hakan; nedanför den bruna 

 delen af halsen vidtager det hvita omedelbart utan några 

 svarta tjädrar. F. M, 



Dundrägt. Hjessan ända till nacken mörkt rostbrun; 

 från tinningarne ett bredt, ljust rostfärgadt band utmed hal- 

 sens sidor, från näbben under ögat ett rakt hvitt streck, 

 alla öfre kroppsdelar mörkbruna, kinderna, hakan, strupen 

 och hela underlifvet samt en fiäck på vingarne, en annan 

 på bakrjggen och en på gumpen rent hvita. Näbben ljust 

 rödblåaktig. Naumann. 



Storskraken är utbredd uti norra delarne af gamla och 

 nya verlden, men finnes ej till synnerligen stort antal. På 

 Island häckar den, äfvensom i den skandinaviska samt ryska 

 norden och i norra Sibirien, utom uti de mot öppna Ishafvet 

 belägna trädlösa kusterna; mot söder är den utbredd till 

 Storbritanniens norra delar, häckar ställvis i Danmark och 

 nordöstra Tyskland samt ännu uti mellersta Ryssland. I 

 Amerika förekommer den också uti norden. — Arten flyttar 

 utmed såväl kuster som floder, i förhållande till följande 

 art mera längs de senare, hvadan den i mellersta Europas 

 inre synes ^ara talrikare än denna. Den öfvervintrar redan 

 vid södra Norge och i Östersjön, men går också ända till 



U 



