525 



vrakfogel, körfogel (Sadelin). Finska: iso- eller lehmä-kos- 

 kelo; uukoskelo (Muonio); ajolintu, röhkä (Sadelin). 



Beskrifning. Näbben mörkröd, längs ryggen och i 

 spetsen svart; dess längd till munvinkeln 278 — ^ tum; iris 

 och benen röda, tarsen Vj^ — 2 tum, mellantån med klo 

 278—3 tum. 



Gammal hane i vinterdrägt. Hufvudet och öfre hälften 

 af halsen svarta med stark grön glans isynnerhet baktill 

 och på den med yfviga fjädrar täckta nacken; nedtill be- 

 gränsas denna färg skarpt, antingen jemnt omkring eller 

 framtill gående lägre ned än på halsryggen. Hela öfre delen 

 af halsen, bröstet och hela underlifvet likasom äfven de 

 yttre skulderfjädrarne hvita, i färskt tillstånd med rostfärgad 

 anstrykning, som på buken öfvergår i svafvelgult *). Fram- 

 ryggen och de inre skulderfjädrarne svarta, de sistnämnda 

 smala, förlängda, nästan nående spetsarne af de längsta arm- 

 pennorna; bakryggen och öfre stjerttäckarne askgråa, de se- 

 nare mörkare, med en svartaktig strimma längs spolen; 

 gumpens sidor på hvit botten, fint tecknade med grå vatt- 

 ring i halfcirklar. Af vingtäckarne äro de innersta vid vin- 

 gens öfre rand svarta, likasom äfven yttre kanten af vingen, 

 men täckas alldeles af de hvita skulderfjädrarne och viug- 

 skylarne; de öfriga äro hvita. Handpennorna svarta; arm- 

 pennorna äfvenså vid roten under sina hvita täckare, genom 

 hvilkas spetsar det mörka skimrar igenom; den synliga delen 

 hvit, med en smal, men skarpt begränsad, svart rand i ut- 

 kanten; de inre och längsta åter i infanet svartgråa och slut- 

 ligen rent svarta. Stjertpennorna 18, mörkt brungråa. F. M. 



*) Det roseuröda eller rostgula öfverdraget är hos friska foglar 

 mycket starkt, men den skära färgen är mycket flyktig och försvinner 

 småningom spårlöst från halsen, skuldrorna och vingarne; på under- 

 lifvet bibehålles den längst, men på uppstoppade exemplar försvinner 

 den slutligen äfven derifrån, så att endast en orent gulaktig färg blir qvar. 



