350 



gifter, som derom offentliggjorts från Skandinavien och Fin- 

 land. Regelbundet och i stort antal fortplantar sig arten 

 först uti Asiens nordligaste delar, okändt dock huru långt 

 vesterut, samt på Grönland (och Island?). Under sina flytt- 

 ningståg följer den i Europa hafskiistetma ; den anträffas i 

 Norge och Storbritannien, kommer påtagligen från norra 

 Rysslands kuster till finska viken och Östersjön (Sveriges 

 ostkust, Pomern, Skåne, Danmark) och vidare till vestra Eu- 

 ropas kuster, der den stannar öfver den kallaste vintern. I 

 Europas inre är den en sällsynthet, men genom vestra Sibi- 

 rien kommer den till Svarta hafvet och i mängd till Egypten 

 för att här öfvervintra; ytterligare flyttar arten längs flo- 

 derna i Sibirien och utmed Ochotska hafvet. I Amerika 

 företrädes den af en mycket närstående form, A. Gamhelii 

 Hartl. 



Intill denna tid har man icke bekant, att något exem- 

 plar skulle blifvit tillvarataget inom vårt område och med 

 säkerhet bestämdt såsom hörande till denna form, men vi 

 tvifla icke det ringaste, att den flyttar här förbi och t. o. m. 

 erhållits, ehuru arten i brist på exemplar numera ej kunnat 

 konstateras. Fogelns säkra förekomst (Sv. riksm.) ända upp 

 i Mörkö skärgård vid Sveriges ostkust utvisar, att arten 

 måste passera längs finska viken, hvarföre den med framgång 

 bör kunna eftersökas i vår södra skärgård och i sydöstra Fin- 

 land (jfr. fjellgåsen). Vidare inse vi intet skäl, hvarföre ej det 

 enstaka par af „Ä. alhifrons''^ ^ som Middendorff omtalar sig 

 hafva iakttagit vid 67^ på lappska halfön (och således vid 



sidd. 393 — 399. — Professor Malmgren yttrar om A. alhifrons: „Det 

 är en ganska allmän föreställning, att A. alhifrons fortplantar sig i Lapp- 

 land och Finmarken. Något faktiskt hevis härför känner jag likväl ännu 

 icke. Möjligheten deraf kan jag visserligen ej bestrida, men sannolik- 

 heten är i min tanke ringa. I alla händelser behöfver saken ännu kon- 

 stateras". 



