474 



i för ändamålet utsatta holkar (på finska j^önttö) och dylika 

 gömslen. Rörande sättet hvarpå honan sedan transporterar 

 sina nykläckta ungar ned från trädet och till det ofta långt 

 aflägsna vattnet afskrifva vi hvad J. v. Wright härom be- 

 rättar uti Kuopiotraktens fogelfauna sid. 48, 49: 



„Som kändt är, kläcker knipan uti ihåliga träd, mer 

 eller mindre aflägsna från sjöstranden; stundom befinnes in- 

 gångshålet till boet ganska högt från marken. Så snart 

 ungarne blifvit framkläckta och torra, föras de af modren 

 genast ur boet till närmaste vatten. Sättet för denna för- 

 flyttning af de nyss kläckta ungarne ur boet ned till vattnet, 

 torde af få naturforskare och jägare vara kändt. Sjelf har 

 jag aldrig varit i tillfälle att se huru dervid tillgår, men 

 jag har hört en jägare (numera postmästaren i Joensuu stad 

 Aschan)^ hvars trovärdighet icke kan betviflas, berätta att 

 han som yngling flere än en gång, fördold uti närheten af 

 kniphonans bo, sett henne forsla ungarne ur deras mörka 

 och trånga barnkammare ned till sjön. Modren kryper in 

 genom hålet till boet, fattar med näbben en unge tvärs 

 öfver kroppen, kryper ur hålet, flyger ned till sjön och lägger 

 den sålunda medförda ungen på vattnet. Derefter flyger hon 

 åter upp till boet och nedhemtar på samma sätt alla un- 

 garne, en i sender. Denna förflyttning företages alltid under 

 nattens tystnad". 



På något af de många ställen der man upphängt så- 

 kallade holkar för knipan att kläcka uti (ofta nära går- 

 darna) skulle man kunna verkställa observationer öfver an- 

 förda förhållande, så mycket lättare som de fullkomligt ljusa 

 nätterna vid den tid knipungarne i Kuopiotrakten blifva 

 synliga, dertill gåfve så godt tillfälle (vanligen första hälften 

 af juni, stundom redan tidigare). 



