297 



längs midten hvita; vingkanten hvit; handpennorna och deras 

 täckare blåsvarta, inåt småningom ljusare. Z. M, 



Ungdrägten. Näbben öV-i tum till mun viken, 47^ till 

 pannan, jemte tyglarne grönaktig; ögonlockskanterna af samma 

 färg; iris gul; benen olivbrunaktiga, på knäna och derofvan- 

 för gula. Pannan ljust askgrå, uppåt hufvudet småningom 

 mörkare, så att de i nacken fastade, endast ett par tum för- 

 längda tofsfjädrarne äro svartaktiga; haka, strupe, kinder 

 och öfre delen af halsen framtill hvita, med svag ockergul 

 anstrykning; öfriga framhalsen askgrå, framtill med hvita 

 fjädrar och längdrader af svarta fläckar, hvilkeu nedåt kräfvan 

 uppå de förlängda fjädrarne blifva större och fortsättningsvis 

 äro tecknade på midten af bröstet; hela underlifvet i öfrigt 

 hvitt med svag ockragul infattning. Halsen hakom och på 

 sidorna ljusgrå med blandning af ockragult. Kroppsidorna 

 ljusgråa och hela fogeln ofvan af samma färg, ehuru mest 

 öfverallt med svagt rostfärgad fjäderkantning; vingarne i öfrigt 

 såsom hos gamla foglarne; benens befjädrade del helt hvit. 

 Sv. fogl. af M. och W, v. W. samt F. M, 



En sådan ungfogel är ännu betydligt mindre än den 

 gamla, och får dess drägt först vid tre års ålder. Redan 

 i andra året blir pannan hvitare och framhalsens fläckar tyd- 

 ligare, äfvensom kräfvans och nackens tofsar längre. 



Uti de tempererade delarne af gamla verlden eger gråa 

 hägern en ganska vidsträckt utbredning. Den häckar i hela 

 södra och mellersta Europa, åtminstone i några delar af norra 

 Afrika samt motsvarande delar af Asien, ända i östra Sibirien. 

 Dess utbrednings område sträcker sig mot norden, förutom till 

 Britiska öarne, ända upp till södra Norge och mellersta Sve- 

 rige, länderna söder om finska viken och mellersta Ryssland *). 



*) Lilljeborg fann den ännu vid No vaja Ladoga, straxt utom vårt 

 område. 



