298 



— Vintern tillbringar den redan vid mellersta Tysklands 

 breddgrader, men går äfven vida längre, i Afrika ända emot 

 Kaplandet och i Asien till Ostindiska öarne. 



Om denna präktiga fogels förekomst hos oss känna vi 

 ganska litet. Vi veta ej om Sadelin verkligen haft något 

 exemplar såsom grund för att redan 1810 upptaga den bland 

 våra foglar. Enligt en af M. v. W^nght och E. J. Bons- 

 dorff såsom trovärdig ansedd uppgift, är den fordom en gång 

 (mot slutet af 1820 talet) skjuten i Gloet här vid Helsingfors. 

 Enligt prof. W. Nyländer torde den förekomma samt möj- 

 ligen också häcka uti sydöstra Finland; åtminstone skulle 

 allmogens beskrifning på en uti Taipale observerad fogel tem- 

 ligen väl slå in på denna art*). Det vore sålunda af syn- 

 nerligt intresse, om saken blefve närmare utredd genom 

 personer, som äro i tillfälle att undersöka dessa delar af 

 vårt land. Det enda, men säkraste, bevis vi hafva på ar- 

 tens tillfälliga förekomst i vårt land är att ett exemplar 

 den 7 aug. 1872 blef skjutet af en person uti Esbo soc- 

 ken, samt inhemtadt till Helsingfors ; det förvaras i finska 

 samlingen. 



Gråa hägern är en ganska skygg och försigtig fogel. 

 Der den förekommer i större antal, såsom på de vidsträckta 

 försumpningarne och träsken i Ungern, häckar den i kolo- 

 nier af stort antal, tillsammans med andra hägerarter, an- 

 norstädes i mindre samfund eller enstaka. Genom det lif 

 dessa kolonier förläna hela den omgifvande naturen skola 

 de erbjuda ett i sitt slag lika egendomligt skådespel, som 

 nordens bekanta fogelberg. Fogelns förnämsta föda utgöres 



*) W. Nyländer, Flora Karelica, Notiser ur Skpts pro Fn. et 

 Fl. fenn. förh. Hft. II. 1852, sid. 117. — Folkets ord lydde: „pesänsä 

 tekivät pulhin munat liarmajat; liniiut vähäu pienemmät kun kuret 

 muuton kuren mukaiset, harmajat" (Taipale). 



