434 



exemplar, yngre foglar och honor, förvillat sig längs floderna 

 inåt kontinenten ända till Tyrolen, Schweiz och Provence. 

 Med undantag af de innersta delarne af bottniska och 

 finska vikarne finnes cidern längs alla våra hafskuster, ehuru 

 aftagande i antal, emedan den nästan öfverallt är utsatt för 

 en skoningslös äggplundring och annan förföljelse. — Vid 

 våra submarina kuster finnes den talrikast i sydvestra skär- 

 gården. På Åland, der fogeln något fredas, förekommer den 

 ännu temligen talrikt, i mindre grad uti hela sydvestra och 

 södra kustens yttre skärgård, ännu något öster om Helsing- 

 fors (M. v. W.); ruggningstiden vistas här stora flockar uti 

 yttersta hafsbandet. Deremot finnes fogeln ej mer uti Wi- 

 borgs skärgårdar, och är derföre allmogen fullkomligt obekant 

 enligt hr K. Järnefelt: någon enda visar sig ännu så långt 

 ostligt som i Nykyrka, men häckar aldrig. — Längs vest- 

 kusten åter finnes den allmänt i Euraåminne (LycUn), vid 

 Björneborg (Grönf.)j till mindre antal (enligt hr Rosing, jg. 

 fb. tdskr.) på de yttre skären i socknarne söder om Wasa, i 

 hvars skärgård fogeln ännu förekommer ganska allmänt samt 

 häckar (Boden); norr derom finnes den ställvis talrikare 

 (Alcenms)y till ringa antal ännu vid Kronoby 13 mil norr 

 om Wasa (Herpman, jg. fb. tdskr.), samt i Larsmo kapell 

 ( Hellström') , d. v. s. så långt norrut, som skärgård finnes; 

 längre uppåt längs kusten är den icke bekant, ehuru möj- 

 ligtvis någon individ kan komma ända dit. — Vid våra is- 

 hafskuster är den mycket allmän i fjordarne närmast norska 

 finmarken (il/a/mj, både häckande och öfvervintrande'^)(^AS'cÄ?'a- 

 der). Från lappska halfön anför Middendorff (1. c. sid. 257) 

 särskildt Kolavikens sidobugter vid öarne Toross och Myss 

 selenij såsom bekanta häckningsplatser, hvaremot fogeln till 



*) Jfr underarten F, moUiss. thulensis sid. 438. 



