442 



näbbkanten är mer svartbrun och de gröna fjädrarne på 

 kinderna äro mindre rent gröna samt isynnerhet uppåt under 

 ögonen och längs fjädergränsen på hufvudets sidor fint tvär- 

 bandade med svartbrunt och rostbrunt uti spetsarne, mer 

 eller mindre långt inåt roten. De niindre vingtäckarne äro 

 bruna, de större redan hvita, såsom hos de gamla, de mel- 

 lersta biandvis af begge färgerna; skuldertjädrarne äro icke 

 rent svarta och den bakersta sneda pennan ej så starkt ur- 

 rin^ad och utstående. Z. M. 



Amn. En uti samliugen förvarad hane (skjuten vid Porkkala först den 

 29 juni 1863 enl. antecknings håller på att förlora vinterdrägtens 

 fjädrar på hufvudet och isynnerhet på halsen, men den nya sommar- 

 drägtens fjädrar äro det oaktadt ännu mycket outvecklade. Måhända 

 var det något efterblifvet exemplar. 



Gamla hanen i sommardrägt (efter Naumann) liknar 

 mycket hanen i iingdrägt^ men skiljes lätt från denne genom 

 sin såväl till färg som form olika näbb; hufvudet har of- 

 vantiil rikare och vanligen mer rostbrun färg och på deu 

 ljusa strupen är den V-formiga fläcken tydligare utmärkt; 

 skuldrorna äro mörkare, nästan svarta, vingskylarne likaså, 

 vingarne hafva hvita täckfjädrar; slutligen skiljas foglarne 

 genom de svarta halfcirkelformigt böjda innersta vingpen- 

 norna samt genom de (af Naumann icke kända) vackert gula 

 fötterna. 



Gamla honan, som i flera afseenden skiljer sig från den 

 unga, är en utmärkt vackert tecknad fogel. Dess hela grund- 

 färg är klart rostgul eller rostgulbrun, starkast ofvanpå huf- 

 vudet, skuldrorna, vingtäckarne, innersta vingpennorna och 

 på öfvergumpen; svagast och mera gul på framsidan af huf- 

 vudet och halsen. Den svarta teckningen på öfre kropps- 

 delarna och vingskylarne rent svart och glänsande. Den 

 yttersta, breda skulderfjädern är bildad i likhet med den hos 

 gamla hanen (hvarom ofvan) eller hellre i likhet med den 



