444 



i följd af fjäclrarnes storlek, och det yttersta (det enda som 

 synes) utgår med en spets på ändkanten; på de mest bakut 

 belägna (hos änderna alltid större och bredare fjädrarne) 

 äro de svarta banden eller tvärfläckarne något vinkiiga och 

 hafva en ljusare grandfärg der innanför. Hela underlifvet 

 svartaktigt rostbrunt med inåt ljusare fjädrar; på sidorna af 

 gumpen ''^), ofvan och inunder, samt på öfre och undre stjerttäc- 

 karne dylika böjda tvärband innanför ändkanten; på de sist- 

 nämnda äro de svarta banden mera utdragna, V-formiga och 

 slutas i en spets på ändkanten. Bakdelen af ryggen svart med 

 rostgula ändkanter; skulderfjädrarne äfven med hästsko- 

 formigt böjda, svarta, glänsande band innanför den breda 

 ändkanten, hvilket band utgår deri med en liten spets; dessa fjä- 

 drar äro dessutom, isynnerhet de mest bakut belägna, innanför 

 hästskon utmärkta af en annan mer hoptryckt, eller blott 

 en svart spolöäck, så att fjädrarne der äro tecknade af om- 

 vexlande rostgulbruna och svarta band, hvilka dock äro mer 

 eller mindre regelbundna. Vingtäckarne svarta innanför den 

 breda ändkanten, de yttersta mot spegeln svarta, med smala, 

 hvita spetskanter; spegelpennorna svartbrana, knappt ljusare 

 kantade (en annan gammal hona har hvita ändkanter på 

 spegelpennorna); de innersta, längre och i ändarne nedböjda 

 samt tillspetsade pennorna, svarta med undantag af den 

 breda, rostbruna utkanten. Hand- och stjertpennorna svart- 

 bruna, de förra smalt kantade af ljust, de senare bredare 

 och mer gulbrunaktiga; den sneda yttersta skulderpennan 

 (hvarom ofvan nämndes) svart, på infanet smalt kantad af 

 rostbrunt. (Hos en annan äldre hona har denna penna på 

 sin breda del utåt en bred, rostbrun kant). F. M. 



*) Den hos hanen i vårdrägt hvita delen deraf utmärkes hos ho- 

 nan genom ljusare, mer gula ändkanter på Ijädrarne. 



