455 



iiiidten af halsen. Kroppeu gråbrun med något ljusare fjä- 

 derkanter ofvan; skulderfjädrarne derjemte med en fin mör- 

 kare spetsrand. På underlifvet blir grundfärgen ljusare, i 

 midten hvitaktig med mörka fläckar; ving- och stjertpennorna 

 mörkbruna. F. M. 



Dundrägt. Ofvan svartbrun utan fläckar; hakan hvit- 

 aktig; kinderna och buken gråa, ett band öfver kräfvan mör- 

 kare. Näbben bly svart, den inre kanten gul; dunet sträcker 

 sig vid näbbens bas alldeles såsom tjäderklädnaden hos gamla 

 foglarne (se artm.). Benen olivgröna, simhuden svart; iris 

 brun. Meves och F, M. 



Liksom svärtan häckar sjöorren uti Skandinavien vid 

 högre belägna elfvar och träsk (till Dovre och Jemtland), 

 men den går icke såsom denna längre söderut längs kusten ; 

 vidare är den utbredd genom hela norra Ryssland och Si- 

 birien ända upp till Taimyrlandet (73^4) och österut till 

 Lena floden. — Antagligen häckar den dock ej vid öppna 

 ishafskusten, ehuru den visar sig der under flyttningstiderna *). 

 Under vintern uppehåller den sig redan vid södra och vestra 

 Sverige, men i mängd egentligen vid södra Norge och 

 alla kuster omkring Nordsjön, samt sträcker sina tåg ända 

 till Kanariska öarne. Längs floderna i mellersta Europa 

 visar den sig mycket fåtaligt, ehuru funnen ända vid Ge- 

 neve, i Tyrolen och Grekland; till Kaspiska hafvet skall 

 den sällan komma. — Den i norra Amerika förekommande 

 formen {Oid. americana Svai.ns.) har näbben något olik 

 vår arts. 



Uti norra hälften af vårt område är arten häckfogel, 

 men i den södra anträffas den merendels blott under flytt- 



*) Sålunda torde man böra förstå uppgifterna ora artens förekomst 

 på Novaja Seralja och närliggande öar {GiUit, Ibis 1870 s. 303; Heuglin, 

 Ibis 1872, p. 60-65). 



