464 



som han då och då låter höra när han stryker förbi vet- 

 tarne". (Ur Aschans meddelanden). 



„I norra lappmarken lägger svärtan sina smutsigt hvita 

 ägg på tufvor, helst å starrängar. Den fångas mest ruggti- 

 den från gräsrika grunda skogsträsk; af alla våra vanliga 

 änder är nemligen svärtan näst knipan begåfvad med den 

 största färdighet att dyka, hvarföre den under ruggtiden kan 

 fångas med lätthet allenast uti grundare träsk och åar, be- 

 vuxna med vattenväxter (Potamogeton och Spargania); dessa 

 hindra nemligen fogeln från att simma med snabbhet och 

 utvisa på afstånd hvar den stryker fram under vattnet. Man 

 förföljer och sticker henne med ett vanligt Ijusterjern, eller 

 passar på, beväpnad med en stång eller bärling uti fören af 

 båten, medan en annan person från aktern skjuter den fram 

 i utpekad riktning dit fogeln simmar; då hon måste höja 

 sig till vattenytan för att andas, ihjälslås hon med bär- 

 lingen'\ (Ur prosten J. FeUmans anteckningar). 



Fuligula perspicillata (Linn.). Hvitnackad svår(a. 



Artm. Vingspegeln svart; fjäderklädnaden går från mun- 

 vinkeln rätt uppåt omknng de svullna nakna sidoknö- 

 lame vid näbbens bas, samt utlöper der emellan kil- 

 formigt längs näbbryggen. 



Hanen: svart med en hvit fläck på pannan och en 

 annan spetsig i nacken. 



Honan: svarthrunj men mindre svullen knöl. 

 Längd: 20 — 21 tum. — Anas L.; underslägtet Pe- 

 lionetta Kaup. — Finskt namn: valkoniska merilintu (Mbg). 

 Beskrifning. Gammal hane om våren. Näbben gulröd, 

 mot roten röd med utstående släta och svullna sidor, teck- 

 nade med en afrundadt fyrkantig, svart fläck; från näbb- 



