520 



brunt från fjädrarnas inre del; undergumpen ännu mörkare 

 med spår af vattring; bakryggen och öfre stjerttäckarne svart- 

 bruna med fin ljusare pudring; vingar och stjert såsom hos 

 hanen. F. och Z. M. 



Gammal hane i sommardrägt. Näbben blysvart, fram- 

 till med ett mörkare tvärband, mindre väl begränsadt än 

 om våren. — Hufvud och hals rostbruna, mörkast på 

 hjessan och i nacken, ljusare på tinningar, kinder, mellan 

 ögonen och näbben, mot näbben öfvergående i brunaktigt 

 hvitt, ljusast på hakan och strupen. I öfrigt liknar han den 

 gamla honan så när som på att den bruna färgen på bröst 

 och vingskylare är något renare och mörkare. Efter Nau- 

 mann. 



I ungdrägten är näbben matt blåsvart, senare visar sig 

 emellan näsborrarne och spetsen en ljusare blyblå fläck; iris 

 Ijusbrun; fötterna blyfärgade med dragning i gulaktigt, svart- 

 aktiga på lederna, simhuden och naglarne. — Hufvudet och 

 halsen mindre rent rödbruna än hos gamla hanen; halsroten 

 och kräfvan gråbruna med rostfärgade fjäderkanter; vingsky- 

 larne äro af samma teckning, sträckande sig ut på under- 

 lifvet, hvilket ej är så hvitt som hos gamla foglarne; under- 

 gumpen och stjerttäckarne gråa med hvitaktiga spetskanter; 

 vingar och stjert äro i öfrigt temligen lika dem hos de 

 gamla. Öfre kroppsdelarne ända till stjerten svartbruna med 

 ljusare fjäderkanter. F. M, och Naum. — Hanen skiljes 

 från honan genom mera roströdt på hufvud och hals, samt 

 derigenom, att framryggen och skuldrorna hafva hvitaktigt 

 vattrade fjäderspetsar, och stjerttäckarne äro mörkare en- 

 färgade; han liknar sålunda mer den gamla honan. 



Dundrägt (1 — 2 dygn gammal). Näbben olivgrå, inun- 

 der gulaktig; benen svartbruna med grönaktiga ränder längs 

 tarserna och tårna. Ofvansidan brungrön utlöpande i ett 



