508 



Under den kalla årstiden sprider den sig till alla delar af 

 Europa, går regelbundet och talrikt också genom kontinen- 

 tens inre för att öfvervintra uti alla Medelhafs] änderna, Al- 

 gier, vid Svarta och Kaspiska hafven, i Egypten, Abyssinien, 

 Indien, China och Japan. 



Vigganden förekommer kläckande uti största delen af 

 vårt område, mest dock i de nordliga och mellersta delarne; 

 i sydliga delen af landet finnes den sparsammare, oftare 

 dock i kusttrakterna *) ; deremot saknas arten alldeles i 

 landets mest nordliga, skoglÖsa delar. Den synes tillhöra barr- 

 skogsregionen och kläcker icke mer uti Utsjoki (Fellm.)^ knap- 

 past heller vid Warangerfj orden eller längs lappska halföns 

 skoglösa kuster, ehuru den möjligen flyttningstiderna visar sig 

 här; {Middendorff förbigår arten utan att ens nämna den). 

 Deremot skall den kläcka redan vid Anarjoki (Enarejoki), 

 en af källorna till Tana elf '^*), enligt Sommerfelt och Nordvi. 

 Uti Enare socken finnes den också sällsyntare vid 69^ n. br. 

 (Schrader^ Fellm.), men talrikt i södra delen (3Iahn), der 

 barrskogen råder. Samma fördelning eger rum i Muonio 

 lappmark, der viggen i Enontekis också går upp till tallens 

 gräns vid Maunu (68^ 35', Sbg & Pn) och W. v. Wright år 

 1832 fann dess bo vid Karesuvanto. Enligt Wolley synes 

 den i Lappmarken (Muonio) förnämligast hålla sig till be- 

 bodda ställen vid mindre vattensamlingar. Afven ostligare 

 förekommer den vid Kantalaks (Shlbg och Mlmhg) i lapp- 

 ska halföns sydvestra del, der barrskog trifves***). M. v. Wright 



*) Meves har funnit den kläckande ännu på Gotland. 



**) Härifrån kommer den ibland om hösten till Warangerfjor- 

 den-, dess förekomst derstädes kan likväl ej vara något skäl för anta- 

 gandet {Collett, Norges fugle), att arten skulle hafva kläckt vid Sydva- 

 ranger. 



***) Meves säger den vara icke sällsynt vid Archangel. 



