505 



svåra att erhålla, hvarföre också de båda här beskrifna först 

 efter långvarig ansträngning och blott med ett groft lodgevär 

 kunde skjutas på mycket långa håll. De tillbringa mesta 

 tiden midt ute på öppna och grunda fjärdar, der de kunna 

 dyka efter sin föda. 



En tredje den 1 juli skjuten gammal hane har blott en 

 del vingskylare af sommardrägten, men bär i öfrigt sin vår- 

 drägt. Den ljusblåa näbben var mellan näsborrarne och vid 

 roten svartaktig. 



Gammal hona. Näbben såsom hos hanen, men mer 

 eller mindre mörkfläckig på den dunklare blåa bottenfärgen, 

 isynnerhet om sommaren (om vintern åtminstone stundom 

 ofläckad). Iris gul; benen såsom hos hanen. — Mörkbrun 

 med kopparglans; fjädrarne på de öfre kroppsdelarne, kräf- 

 van och sidorna svartbruna med mörkt, antingen rostgula 

 eller mer gråbruna fjäderkanter, stundom fint pudrade i 

 spetsarne ; underlifvet hvitt eller fläckigt af mörkt på silfver- 

 grå botten, bakre delen isynnerhet mer eller mindre mörkt 

 fläckig och spräcklig; på vingskylarne äro kanterna bredast 

 och mest rostbruna. Den bruna nacktofsen kort, stundom 

 knappt märkbar, stundom temligen lång. Vingarne och 

 stjerten såsom hos hanen. — Stundom har honan ett nästan 

 ofläckadt hvitgult band kring näbbroten och är rent hvit på 

 underlifvet, men vanligen har hon blott mer eller mindre 

 talrika sådana fjädrar. I det förra fallet liknar hon då 

 ganska mycket honan till berganden, men skiljes genom sin 

 nacktofs och frånvaron af vattring på skuldror och kropps- 

 sidor m. m. F, M. och orig. målningar. 



Gamla honan skiljes från nedan beskrifna ungfoglar 

 genom sin mycket starkare bruna hufvudfärg och tydliga, 

 breda, ljusare, fjäderkanter, isynnerhet på vingskylarne, samt 



