637 



Vinter- och iingdrägt. Hufviulet ofvan, bakhalsen och 

 alla öfre kroppsdelar gråbruna med askblåa breda fjäder- 

 kanter på ryggen och skuldrorna. Strupen, kinderna fram- 

 halsen och alla nedre delar rent hvita, hos de yngre skug- 

 gade med gråbruna punkter på strupen och framhalsen. 

 Skand. fauna. 



Islomen häckar vid insjöar i närheten af Ishafvet; den 

 finnes i arktiska Amerika, på Grönland, i Taimyrlandet, på 

 Novaja Semlja, Norges vestkust och Island. — Den flyttar 

 äfvenledes utefter hafskusterna och öfvervintrar ren längs 

 Skandinaviens norra och vestra delar, samt i vestra Europa; 

 ganska sällan kommer den vilse till kontinentens inre, ända 

 till vestra Medelhafvet. 



Inom vårt område torde arten knappast häcka, men 

 den flyttar årligen förbi norra kusten *). Enligt Schrader 

 ses den alla år om våren och senhösten på Warangerfjorden; 

 en gång, d. 12 juli 1849, fällde han en gammal hane, som 

 ännu bar full vinterdrägt. Malm säger också att den finnes 

 allmänt vid kusten (påtagligen dock endast den kalla års- 

 tiden), men icke visar sig inne i landet. En enda gång 

 fann Middendo^ff denna art vid lappska halfön, nemligen i 

 början af sept. 1840 vid ön Kildin, öster om Kolavikens 

 mynning. — Uti öfriga delar af vårt område är den veter- 

 ligen icke funnen mer än möjligen en gång: enl. livad W, 

 v. Wright förmäler skall tidigt på våren år 1832 ett ex. 

 blifvit skjutet vid Maunu invid Muonio-elf; (uppgiften synes 

 likväl bero på ett meddelande, icke på ett af W. undersökt 

 exemplar). — Det synes utg. ej vara omöjligt att denna art 

 någongång kunde flytta också inåt Hvita hafvet och längs 



■) Antagligen från Novaja Semlja. 



