I 



653 



Yngre fogel. Hufvudet slätt samt lialsryggen och ryg- 

 gen svartbruna. Hufvudets sidor nedtill hvita med längs- 

 gående bruna streck. Strupen hvit, halsen framtill rödbrun ; 

 bröst och buk smutsigt silfverfärgade. För öfrigt som i 

 vinterdrägten. Skand. fn. 



Dundrägt. Näbben hvit och rödaktig med gråa fläc- 

 kar; benen olivgröngråa med anstrykning af liffärg (Naum.). 

 En ganska stor dununge, hvars fjädrar redan vuxit ut på 

 skuldrorna och vingpennor begynna sticka fram, visar full- 

 komligt samma teckning på hufvudet och öfre delen af hal- 

 sen, som ofvan beskrifvits hos P. cristatus^ endast att hjes- 

 san ej har någon naken fläck och den nakna delen på tyg- 

 larne är mindre, samt att den kilformiga fläcken i midten 

 ej är så utmärkt. De ljusa banden äro på hufvudet mera 

 hvita, men blifva på halsens sidor äfvensom framtill och på 

 kräfvan ljust roströda (Nilsson säger hvita), på hvilken 

 botten de mörka banden småningom upphöra. Något spår 

 synes ej heller af de framtill sammantötande sidolinierna på 

 bröstet, ej heller mer af ryggens ränder, h vilka senare dock 

 skola finnas hos yngre. Underlifvet Ijusgrått på sidorna 

 och bakut, i midten något ljusare, hvitaktigt. (Riistavesi den 

 4 aug. 1870, Aschan). F. M. 



Inom ungefär samma område som föregående art häc- 

 kar rödhalsade doppingen, men knappast alls inom vestra 

 Europa; den finnes i södra Norge och Sverige, fåtaligt i 

 Nederländerna, talrikt i Danmark, norra och östra Tyskland, 

 Östersjöprovinserna och mellersta samt i södra Ryssland och 

 tempererade Sibirien; (ostligast finnes en större form af ar- 

 ten och den amerikanska är föga olik vår). — Den flyttar 

 längs kuster och floder genom alla länder af Europa och 

 öfvervintrar i södra delarne af verldsdelen, samt i Afrika. 



