587 



gen helt och hållet hvit, med antydning af ungdrägtens rostgråa fläckar 

 på några af skulderfjädrarna, vid vingkanten samt på vingens af andra 

 Qädrar betäckta ställen; tydligare spår af dylika fläckar finnas på bak- 

 ryggen och öfre stjerttäckarne, äfvensom på infanet af de yttre stjert- 

 pennorna och de längre undre stjerttäckarne. Äfven handpennorna äro 

 helt hvita med hvita spolar. Uti zool. museum finnes en yngre, också 

 nästan alldeles hvit fogel, men af normal storlek, äfvensom en märkbart 

 robust (nästan som den ofvan beskrifna), men normalt tecknad fogel 

 i tredje eller fjerde året. — Utg. vågar för närvarande icke uttala annat 

 än en misstanke derom, att dessa exemplar icke vore endast urblekta *). 

 utan i sjelfva verket kunde höra till någon af de ännu icke utredda 

 former, som man velat särskilja under namn af L. gigantens och gla- 

 cialis Benicken [arcticus Macg., Bp.), hvilka skola utmärkas genom lju- 

 sare färg, särskildt i ungdrägten, hvita handpennor och en afvikande 

 storlek, samt skola häcka ännu högre upp i norden än hufvudarten. 

 (Jfr Bruch J. f. O. 1853 s. 101, Blasius J. f. O. 1865 s. 381). Stadda 

 på vinterfljttning hafva sådana anträff'ats på flere ställen i Europa. 



Denna art är den största bland våra måsfoglar. Såsom 

 häckfogel tillhör den öarne och de yttre kusterna omkring 

 norra ishafvet såväl i gamla som nya verlden, den finnes 

 nemligen vid Taimyrlandet, Novaja Semlja, norra Ryssland 

 och Skandinavien, Spetsbergen, Island och Grönland; sydli- 

 gast går den i Norge. — Arten flyttar utmed samma hafskuster, 

 öfvervintrar redan vid Finmarken, samt kommer också från 

 Hvita hafvet till finska viken och norra Östersjön; någon- 

 gång besöker den ännu England och tyska samt franska ku- 

 sterna, ytterst sällan går den här inåt landet. I Amerika 

 flyttar den också utmed de atlantiska kusterna. 



Hos oss kläcker den endast vid öppna ishafvet; om 

 vintern förekommer den såväl derstädes som någongång uti 

 sydligare delar af landet och regelbundet vid finska viken. 

 Enligt Schrader och Malm kläcker den talrikt vid kusten 

 närmast norska gränsen; österut förekommer den också, men 

 aftager småningom till antal vid mynningen af Hvita hafvet, 

 der den icke mer finnes talrikt (LiUJeh.J, utan enligt 3Iid- 



*) M. v. Wright (Helsingforstraktens fogelfauna sid. 60) antager 

 dem vara sådana och förbiser alldeles kroppsstorleken. 



