675 



Benen, vingarne och stjerten såsom Jios föregående 



slägten. 



Hithörande arter utmärkas genom sin särdeles egen- 

 domligt bildade, kilformiga näbb, hvilken gifvit anledning 

 till fogelns benämning grönländsk papegoja. I Europa häc- 

 kar endast en art af slägtet och förekommer äfven vid vårt 

 områdes norra kust, nemligen 



Mormon arcticus (Linn.) lunBefogcI. 



Artm. Ofre kropp sdelarne och en ring omkring halsen svarta^ 

 ansigtet grått, underlifvet hvitt; näbben och fötterna röda j 

 den förra brokig af gråblått. 

 Längd 13 — lå tum, vingbr, 23 tum. 



Alca L., Fratercula aret. Briss. 1760; Mormon Illig. 181 1; Lunda 

 Pall. 1811—31. — Finskt namn: lunni, iuunilintu (Nyl. Mhg.). 



Beskrifning. Näbbens främre del röd, utmärkt genom 

 3 — 4 tvärfåror och upphöjda ränder, den bakre hälften är 

 blågrå, emellan dessa färger löper ett ljust band; randen 

 vid roten svullen och röd; näbbens längd från pannan 2 

 tum, från munvinkeln 1% tum, största höjden 1% tum, 

 bredden vid munvinkeln % tum. Benen gulröda med svarta 

 klor, tarsen V/^ tum, mellantån med klo nära 2 tum. 



Gammal fogel. Hjessan från näbben till nacken svart, 

 hakan rundt omkring äfvensom alla öfre kroppsdelar, vin- 

 garne och stjerten samt deras öfre täckare svarta, glän- 

 sande. Hufvudets sidor och hakan askgråa skarpt begrän- 

 sade, bakåt nästan omslutande kalotten, mot näbbtrakten 

 hos de yngre småningom öfvergående i gråsvart. De öfre 

 af vingskylarne äro svartbruna. Bröstet och hela underlif- 

 vet för öfrigt rent hvita. F. M. 



Ehuru fogeln ruggar tvenne gånger vexla de dervid ej 

 färgteckning utan äro dylika om vintern och sommaren. 



