679 



men hafva näbben endast hälften så hög och utan några 

 tvärfåror eller hvitt tvärband. F. M, 



Dundrägt. Hufvudet, halsen och underlifvet gråhvita, 

 ryggen svart, vingarne gråhvita; en späd unge har dunet på 

 ryggen försedt med rostgråa spetsar. Meves. 



Tordmulen häckar vid Ishafvet, fåtaligt vid Sibirien, 

 men talrikare vid de europeiska kusterna ända till och med 

 Norges vestkust och ställvis i England; derjemte kläcker den 

 i norra delen af baltiska innanhafvet, nemligen vid Bottniska 

 och finska vikarne samt nordliga Östersjön. — Den flyttal 

 temligen korta sträckor och öfvervintrar vid södra Östersjön, 

 Nordsjön och Norska kusten samt passerar regelbundet ka- 

 nalen; sällan flyttar den ända till spanska kusten och kom- 

 mer vilse inåt kontinenten. 



Arten förekommer vid alla hafskuster af vårt område, 

 i största mängd vid de norra, till mindre antal vid de södra 

 och vestra, likväl talrikt i sydvestra skärgården. — Malm 

 och Schrader funno den allmänt på fogelbergen, Lilljehorg 

 likaså vid Schuretskaja; anmärkningsvärdt nog fann Midden- 

 dorff arten ej mer vid halföns kuster. Vid Hvita hafvet före- 

 kommer arten redan enligt Pallas, samt senare enligt Sahl- 

 herg och Malmberg längs halföns kust, och ymnigt i skär- 

 gården vid Kem på vestkusten enligt mag. M. Brenner. Det 

 är hittills icke bekant, att arten skulle anträffats vilse- 

 kommen inåt lappmarken. — Vid vestkusten förekommer 

 den enUgt fiskares berättelser ända till nordligaste delen af 

 bottniska viken och ägg hafva erhållits från Ijo (Br. Nyl). 

 Alcenius meddelar, att arten finnes i yttersta skären vid Jakob - 

 stad; i Wasa yttersta skärgård förekommer den talrikare 

 blott på vissa ställen, nemligen ymnigt på Walsöarne enl. 

 Boden och i mängd på Petsgrundet emellan Walsöarne och 

 Björkö, hvarest Alcenius vid ett besök d. 26 juli 1873 fann 



