544 



ter af ljusare rent grått. På halsens och kräfvaus sidor öf- 

 vergår den gråa färgteckningen småningom genom allt bre- 

 dare ljusa fjäderkanter i helt ljust grått, eller hvitt med 

 svagt gråa fläckar på framhalsen och kräfvan; underlifvet 

 slutligen rent hvitt. Vingtäckarne hvita, de små vid ving- 

 kanterna mörka; de största täckarne svarta med hvita spet- 

 sar, likasom äfven spegelpennorna, hvarigenom den svarta 

 spegeln korsas af ett hvitt tvärband och infattas i en hvit 

 i*am; stjertpennorna gråbruna. F. M, — Exemplaret synes 

 vara en fjolgammal fogel, ty de hvita vingtäckarne äro ännu 

 icke rent hvita utan hafva spår af brungråa fjäderkanter och 

 stjertpennornas skaft äro i spetsen lindrigt trubbiga. 



Den gamla hanen i sommardrägt liknar mycket honan 

 och bär denna drägt hos oss på senhösten; ett vid Porkkala 

 d. 27 okt. 1856 skjutet exemplar har följande utseende. ~ 

 Näbb, fötter och ögonring såsom om våren. Trakten mellan 

 näbb och öga samt hela öfre delen af hufvudet mörkt grå- 

 bruna; kinderna från underkäksroten och något nedanom ögat 

 åt nacken till, jemte dess korta tofs rödbruna, utan skarp 

 färggrans baktill öfvergående i gråbrunt på bakdelen af hal- 

 sen. Hakan, kinderna och strupen samt halsen framtill rent 

 hvita, dock i mindre*) utsträckning än hos honan; öfriga 

 halsen och kräfvan ljusgråa, på den förra med dragning i 

 gulgrått, den senare med ljusare fjäderkanter, hvilka blifva 

 smalare och mindre synliga på de småningom mörkare ving- 

 skylarne, af hvilka de bakut belägna äro mörkast, nästan 

 svartgråa, smalt kantade med askgrått. Framryggen svart- 

 aktig, med något ljusare, i brunt stötande fjäderkanter, mer 

 eller mindre tydliga; skulderfjädrarne brunaktigt svartgråa 

 med ljusare, mer askgråa kanter, nästan försvinnande på 



') Ett svenskt ex. i Z. M. bar ungefär lika mycket hvitt som honan. 



