120 



likformigt åt alla sidor. Så är i hvarje rum, som icke är 

 lufttätt afslutet från den yttre luften, lufttrycket lika med en 

 luftpelare, som bar den tryckta ytan till bas ocb denna ytas 

 afstånd från atbmospbaerens gräns till höjd. Tak på våra 

 vanliga byggnader skulle icke kunna motstå detta tryck, om 

 det underliggande rummet vore lufttomt. Emedan detta icke 

 är förbållandet, utöfvar luften i rummet ett mottryck å undre 

 ytan af taket, bvaraf följden är att detsamma kan, utan att 

 gifva vika, utbärda det atbmospbaeriska trycket ofvanifrån. 

 Är luften, i ett med den yttre luften communicerande rum, 

 förtunnad eller förtätad, så tränger i förra fallet luften in, 

 i det sednare ut, till dess luftens tätbet i rummet är i jeran- 

 vigt med den yttre luften, hvilket inträffar då spännkraft 

 ocb tätbet äro lika i bvarje luftbvarf. Såsom i communice- 

 rande rör en specifikt tyngre vätska båller jemnvigt med en 

 bögre pelare af en specifikt lättare vätska, så förmår äfven 

 en mindre qvicksilfverpelare bålla jemnvigt med en vida bögre 

 luftpelare. På denna princip bvilar Barometern, bvilken, ge- 

 nom qvicksilfverpelarens böjd, angifver måttet af luftens tryck, 

 hvars närmare redogörelse jag dock anser mig här kunna 

 förbigå. 



Former af rörelse. 



En kropp, som befinner sig i hvila, förblifver i detta 

 tillstånd, till dess en kraft utifrån utöfvar på densamma en 

 verkan, som framkallar rörelse. Egenskapen att förblifva i 



tillstånd af hvila tillkommer alla kroppar, och är den af fy- s 



siken benämnde vis inertiae. Då en kropp på ett eller an- | 



nat sätt blifvit försatt i rörelse, kunna vi med våra ögon * 



iakttaga denna. Äfven kroppens molekyler röra sig, men denna j 



rörelse kunna vi icke iakttaga med våra yttre sinnen. Då en I 



kropp en gång kommer i rörelse, har den äfven ett sträf- 1 



i 



