123 



bytes denna molekylernes hvila emot en rörelse, som, då den 

 betingas af molekylerne, blifvit benämnd molekylär rörelse. 

 Till denna form af rörelser hänföras: elastiska kroj^ipars 

 svängningar, vågrörelser och diffusion, af hvilka de 2 sed- 

 nare äro för vårt ändamål af intresse. 



Vågrörelsen. I en lugn vattenmassa attrahera alla mole- 

 kylerne hvarandra likformigt, och befinna sig i jemvigtsläge, 

 med hänseende till cohaesion och tyngd. Fälles nu en sten 

 på denna lugna vattenyta, förträngas de molekyler, som be- 

 finna sig under den sjunkande stenen, ur sitt jemnvigtsläge, men 

 sträfva, omedelbart efter denna förträngning, att återtaga sitt 

 jemnvigtsläge och sålunda bilda en lugn yta. Härvid röra 

 sig de nedåt förträngda molekylerne uppåt, och den engång 

 erhållna rörelsen utöfvar det inflytande, att de tränga utöfver 

 jemnvigtsläget, och sålunda höja sig öfver vattnets ursprung- 

 liga niveau. Men de under den sjunkande stenen befintliga 

 molekylerne måste vika åt sidan, hvarigenom de i rörelse 

 bragte molekylerne bringas i en nära cirkelformig rörelse, 

 som utgår från omkretsen af stenens bas, och framskrider om- 

 kring densamma uppåt till ytan, utöfver det ursprungliga 

 jemnvigtsläget. Rörelsen fortsattes från molekyl till molekyl, 

 och genom denna vattenmolekylernes rörelse bildas vågen, 

 hvarvid den vattenmassa, hvars molekyler svänga utöfver jemn- 

 vigtsläget kallas vågherg, ytan åter af den vattenmassa hvars 

 molekyler nedifrån uppåt återvända i jemnvigtsläget benäm- 

 nes vågdal. Den rörelse hvilken en molekyl härvid utför 

 kallas oscillation. Afståndet, mellan den lägsta punkten af 

 oscillation och den högsta punkten af densamma, betecknar 

 oscillationens storlek; den tid, som förflyter från molekylens 

 framträdande ur jemnvigtsläget ända till dess återvändande 

 uppifrån till jemnvigtsläget, betecknar oscillationens duration. 

 Men då de molekyler, som äro bragte i rörelse, göra många 



