112 



balansen i jemnvigt. I stenen verka krafter, som hålla livaran- 

 clra i jemnvigt, och dessa äro ibland andra den repellerande 

 och attraherande kraften, den ena sträfvar att åtskillja ste- 

 nens mindsta partiklar, den andra att draga dem tillsammans. 

 Vid sådant förhållande finner man, att jemnvigten i den på 

 bordet hvilande stenen är produkten af den attraherande och 

 repellerande kraft, som innebor dess mindsta partiklar, och 

 måttet af denna kraft är stenens absoluta vigt. Detta för- 

 hållande gifver sig tydligen tillkänna, om vi antaga att t. ex. 

 2 lika starka personer draga i hvar sin ända af ett rep, för 

 att bringa den andra ifrån sitt läge. Då vi antaga att båda 

 äro lika starka, kan ingendera bringas från sitt läge, de 

 hålla hvarandra jemnvigten, och denna jemnvigt är icke hvila, 

 utan resultatet af hvardera persons kraftyttring eller ansträng- 

 ning. Men om ock kraft och materie i naturen verka i och 

 genom hvarandra, och många naturkrafter antagas, är det 

 mer än sannolikt, att det skall lyckas vetenskapen, att upp- 

 daga, det alla dessa kratter äro modificationer af en enda 

 ursprunglig kraft; att finna denna enhet, är vetenskapens 

 höga mål. Vi skola likväl i största korthet betrakta de olika 

 uppenbarelser af denna kraft. 



Den attraherande kraften. 



Vi hafva ofvanföre anmärkt, att hvarje kropp är sam- 

 mansatt af partiklar. Betraktar man en sandsten, ett salt 

 är den sammansatt af partiklar, dessa kunna söndermalas 

 till mindre partiklar, som icke mera kunna urskiljas med det 

 obeväpnade ögat, men äfveu dessa kunna ännu, genom att 

 upplösas i en vätska, delas i sina mindsta delar. Dessa 

 mindsta delar kunna icke mera delas, och kallas atomer. 



I motsats till den väghara materien antager man en 

 icke väghar materie, som fyller verldsrummet, och blifvit kal- 

 lad aether, verldsaether. Äfven denna antager man såsom 



