183 



qvaiititet rent vatten och en lika qvantitet af en koksalt- 

 lösning anbringas på en afdunstande yta, det ställe, der salt- 

 lösningen var belägen, ännu är fuktigt lång tid sedan den 

 närbeliigna vattendroppen fullständigt afdunstat. Detta för- 

 klaras, enligt livad vi anmärkt i inledningen, genom salt- och 

 vattenmolekylernas inbördes attraktion till hvarandra. Samma 

 förhållande äger äfven rum i jorden, hvaraf man kan draga 

 det resultat: att en jord ^ som i sitt vatten innehäller en mängd, 

 itjjplösta ämneHj i samma förhållande långsamt torkar, och att 

 således en jord,, som, till skada för vegetationen, torkar för 

 hastigt, kan i detta afseende förändras genom tillsats af i 

 vatten lösliga ämnen såsom salter m. m. Detta öfverens- 

 stämmer äfven fullständigt med erfarenheten, som visar att 

 en jord som innehåller riklig mängd växtnärande ämnen, i 

 samma förhällande längre hihehåller sin fuktighet, än sådan 

 jord der ett motsatt förhållande äger rum. 



Slutligen må ännu ett ganska anmärkningsvärdt förhål- 

 lande härvid omnämnas. Schönhein har gjort den för jord- 

 bruket vigtiga upptäckt: att i hvarje fall, då vatten af dun- 

 star från en yta, af hvilken heskaffenhet den ock må vara, 

 saltpetersyrlig ammoniak hildas. Han tänker sig förhållandet 

 sålunda,, att 3 aeqvivalenter vatten (här vattendunst) sönder- 

 delas i 3 aeqvivalenter väte och lika många aeqvivalenter 

 syre. De 3 aeqvivalenterna väte förena sig med 1 aeqvivalent 

 qväfve fi'ån den athmosphaeriska luften (N H3) och 3 aeqvi- 

 valenter syre med en aeqvivalent af luftens qväfve till salpe- 

 tersyrlighet (N O3). Då nu ännu 1 aeqvivalent vatten (H O) 

 inträder i föreningen, bildas N H^ O N O3 = (N H3 N O3, H O) 

 d. ä. salpetersyrlig ammonium oxid eller salpetersyrlig am- 

 moniak. Förklaringen af detta intressanta phaenomeu må nu 

 vara riktig eller icke, så står dock det faktum fast, att sal- 

 petersyrlig ammoniak bildas på hvarje yta, hvarest afdunst- 



