11 



rit i tillfälle, att se någon erkändt äkta autograf af den 

 namnkunnige riksskattmästaren, men inre och yttre grunder 

 tvinga att åtminstone här antaga en sådan (se nedanf.). 



Det är visst sannt, att i våra dagar skulle en ordent- 

 lig embetsman icke gerna sätta sitt namn under ett officielt 

 dokument, till den grad öfverkorsadt och ändradt, som det 

 förevarande, men också hafva vi här sjaibarligen ingen full- 

 färdig embetsskrifvelse, utan sjelfva konceptet till en sådan. 

 Jag föreställer mig, att någon äldre ransakningslängd blifvit 

 lagd till grund för och afskrifven i förteckningen, hvilken 

 efterhand mer och mer ifylldes och korrigerades. Sist och 

 efter det nödige befunna rättelser och tillägg anmärkts, har 

 väl Krus bifogat sin namnteckning, hvarpå konceptet lem- 

 nats till renskrifniiig. Renskriftens sannolikt enda exemplar, 

 är antagligen just det, som min aflidne käre far kommen- 

 terat och publicerat. Oförklarligt blir för mig endast, huru 

 de 2 dokumenterna så ofta och stundom i temeligen vigtiga 

 punkter skilja sig från hvarandra. För att icke uttala hypo- 

 teser på ett forskningsfält, som icke är mitt, öfverlemnar jag 

 åt läsarn att härom sjelf bilda sig ett omdöme. Efterföl- 

 jande beskrifning af vår kodex skall troligen innehålla många 

 vinkar till frågans lösning. 



Originalkonceptet utgör en foliant, sen gammalt pagi- 

 nerad i 148 sidor, af hvilka dock numera 69 — 72. 129 — 132 

 heltociihållet saknas, men 2. 6. 15 — 20. 106. 134. 148 äro 

 fullkomligt tomma, samt slutligen 1 (som blott innehåller 

 titeln). 12. 14. 24 (en rad). 25. 48. 62. 100. 104. 105. 113. 

 114. 121. 125. 128. 140. 144 blott till hälften eller mindre 

 del äro fylda. Inflickniugar och ändringar, vanligen med lju- 

 sare, stundom med mörkare bläck (såsom pag. 13. 28. 39. 

 40. 60. 62. 65. 79. 82. 83. 86. 87. 88. 92. 107. 108. 110. 

 111. 116. 117. 120. 140), anträffas öfverallt, särdeles på 



