134 



Elektriciteten. 



Vi känna elektriciteten, endast genom det sätt på hvil- 

 ket den gifver sig tillkänna. Dess väsende är för oss full- 

 komligt obekant. För att förklara de elektriska phaenome- 

 nerna, har man hypothetiskt antagit elektriciteten såsom 

 innehållande 2 lika fluida, med motsatt verkan, hvilka ömse- 

 sidigt repellera hvarandra och blifvit betecknade med posi- 

 tiv (-{-) och negativ ( — ) elektricitet. Dessa skola förekomma 

 i hvarje kropp, och hålla hvarandra i jemnvigt i sådana 

 kroppar, der inga elektriska phaenomener framträda. Genom 

 yttre inverkan kan denna jemnvigt störas, då elektriska phae- 

 nomener framträda. Om man gnider en glasstång med ett 

 sidentyg några minuter, och sedan håller densamma några 

 minuter en tum högt öfver några små papperslappar, så attra- 

 heras desamma af glasstängen, men repellerar snart åter. 

 Detsannna inträffar om man i st. f. glas använder en lack- 

 stång. Hänger man nu 2 små korkkulor på silkestrådar, så 

 att de vidröra hvarandra och nu vidrör dem med en gniden 

 glasstång, sä aflägsna sig korkkulorna från hvarandra. Upp- 

 hänger man korkkulorna på ofvan anmärkt sätt, men så att 

 de äro några linjer aflägsna från hvarandra och nu vidrör 

 den ena med en gniden lackstång, den andra med en glas- 

 stång, så skall man erfara att korkkulorne attrahera hvar- 

 andra. Man föreställer sig förhållandet sålunda, att i hvar- 

 dera fallet ett, genom gnidningen i lack- eller glasstången, 

 utveckladt fluidum vid beröringen strömmar öfver till kork- 

 kulorna. 1 det förra fallet strömmade samma fluidum i båda 

 korkkulorne, följden häraf var att de aflägsnade sig från 

 hvarandra, i det sednare fallet strömmade ett fluidum från 

 lackstången, och ett annat från glasröret till hvar sin kork- 

 kula, det ena fluidum var positio, det andra negativ elektri- 



