136 



jag mig härvid endast böra anmärka, att metaller och vätskor 

 i alhiiänhet väl leda elektriciteten, hvarföre de kallas ledare; 

 glas, siden, ull, liarz och torra gaser leda elektriciteten der- 

 emot icke, och kallas derföre ickeledare. Luft, som innelifd- 

 ler vattcndunst, leder elektriciteten. Den elektricitet som jag 

 ofvanföre i korthet afhandlat kallas friktionselektricitet, eme- 

 dan den framkallas genom olika kroppars friktion emot hvar- 

 andra. Men elektriciteten kan frambringas äfven genom olika 

 ämnens beröring med hvarandra. Denna kallas derföre con- 

 tactselektricitet. Om t. ex. en kopparskifva sättes i beröring 

 med en sådan af zink, så stores jemnvigtstillståndet i dessa 

 sålunda, att elektriciteten i hvardera skifvan råkar i en viss 

 spänning, dervid den positiva elektriciteten strönnnar öfver på 

 zink- och den negativa på kopparskifvan. Om man nu an- 

 bringar flere sådana metallpar öfver hvarandra, skiljde ge- 

 nom ett mellanliggande fuktadt tyg, och sålunda samma me- 

 tall i de särskilda paren har sannna läge d. ä. zink, koppar, 

 tyg, zink, koppar, tyg, så råkar elektriciteten i starkare spän- 

 ninsc och en stor mängd elektricitet utvecklas i förhållande 

 till de använda parens antal och storlek. En sådan apparat 

 är den såkallade Voltas stapel, dervid den positiva (-|-) elek- 

 triciteten samlas i zinkskifvan och den negativa ( — ) i koppar- 

 skifvan. Om man fastlöder en koppartråd i zink och koppar- 

 skifvan i hvardera ändan af stapeln, och nu närmar ändan 

 af hvardera koppartråden till hvarandra på 1 — 2 tums af- 

 stånd, så observeras en gnista, till följd deraf att de olika 

 elektric-iteterna (den positiva och negativa) attrahera hvar- 

 andra. Den ena ändan af den på anmärkt sätt construe- 

 rade stapeln kallas den j^ositiva eller zinkpolen, och den 

 andra den negativa eller kop2)arpolen. Genom de använde 

 metallparens inbördes verkan uppstår en constant elektrisk 

 ström, som leder genom de mellanliggande fuktade tygstyc- 



