156 



upptages genom den af oss förut omordade så kallade yt- 

 attraktion. 



Humus utmärker sig genom en ringa cohaerens, dock 

 större än kalken, och genom en betydlig förminskning af 

 dess volym då den torkar, i hvilket afseende den står högre 

 än lerjorden. Klart är vid sådant förliållande, att tillsats af 

 humusrik jord'*) utgör ett vir/tigt medel, att minska den för 

 växternas trefnad skadliga starka plasticitet och cohaerens, 

 som utmärka den styfva lerjorden, hvarutom humus i odlad 

 jord spelar den vigtiga rol, att, genom sin svarta färg, ab- 

 sorbera mera af solens värmestrålar och genom dess sönder- 

 delning i kolsyra och vatten xitgöra en källa för jordens värme. 

 Blandas humus med sand, ökas dess cohaerens och förmåga 

 att upptaga vatten, men verkar deremot mindre fördelaktigt 

 genom den starka volymförminskning humusblandad jord er- 

 far då den torkar, eller fryser, i hvilken händelse de odlade 

 växternas rötter lyftas upp från jorden till stor skada för 

 deras vidare utveckling. 



Jernoxidens och oxidulens fysiska egenskaper. 



Knappt torde någon jord finnas, der icke dessa 2 jer- 

 nets oxidationsgrader förekomma till större eller mindre qvan- 

 titet, och gäller härvid i allmänliet såsom regel, att oxiduleu 

 är öfvervägande i sumpig jord i hvilken yttre luften icke kan 

 intränga, oxiden deremot i sådan jord till hvilken den ath- 

 mosphaeriska luften har lätt tillträde. Härvid må dock an- 

 märkas, att jernoxiden ofta förekommer under form af jern- 

 oxid-hydrat. Men äfven i sådan jord, till hvilken luften har 

 lätt tillträde, kan större qvantitet oxidul förekomma om den- 

 samma är rik ])å organiska ämnen, emedan humus och lik- 



*) Ren humus förekommer icke i jorden, men kan framställas på olika 

 siltt, for hvllka jag icke anser mig här böra redogöra. 



