157 ' 



artade ämnen hafva förmåga att reducera oxiden. Bekant 

 är, att oxidens föreningar äro mindre lösliga och till och 

 med olösliga, i jemförelse med oxidulföreningarne. Häraf 

 finner man således, att oxidföreningarne i sin olösliga form 

 icke kunna upptagas af växterna, hvilket icke är fallet med 

 de lösliga oxidulföreningarne. Härvid är likväl att märka, 

 det dessa oxidulföreningar, om de förekonnna till större qvan- 

 titet. verka ogynsamt på de växter som äro föremål för kul- 

 tur, en olägenhet som kan förekommas genom kalk. De fy- 

 siska egenskaperna hos dessa jernets föreningar med syre 

 äro, såsom vi förmoda, föga hekanta. Då de erhållas^genom 

 slanming förekommer jernoxiden häftande vid lerjordspartik- 

 larne, så att dessa endast genom chlorvätesyra eller andra 

 mineralsyror kunna befrias frän densamma. Närvaro af jern- 

 oxid är äfven orsak till den rödaktiga färg, som leran an- 

 tager då den brännes. 



Gröfre slenfragmenters fysiska egenskaper. 



Att icke någon kapillär mättningscapacitet eller absor- 

 berande förmåga här kan komma ifråga inser man lätt. Om 

 desamma förekomma i god åkerjord äro de naturligtvis skad- 

 liga för åkerbruksredskaperna, och, om de förekomma i större 

 mängd, äro desamma ett hinder för växtens jernna fördelning 

 på åkerjordens yta, då naturligtvis ingen växt kan utveckla 

 sig på det ställe der en sten är belägen. Men jordmåner 

 gifvas dock, der de icke verka ofördelaktigt, om de icke före- 

 konnna i allt för stor mängd. Så kunna de befordra vattnets 

 afdunstning från lerjord och minska dess styfhet, men dessa 

 egenskaper äro dock af underordnadt värde. Vigtigare är 

 deras större värmeledande förmåga, till följd hvaraf en ler- 

 jord, som till sin natur är kall, genom närvaro af dessa lät- 

 tare kan uppvärmas. Äro dessa stenfragmenter sammansatta 



