161 



härmed, i densamma. Då nu attraktionen af vattendunst be- 

 stämmes af ytan, är det klart, att ju finare partiklar en jord 

 innehåller, desto större är äfven dess ht/groskopiska jörmåga. 



Man har i allmänhet bestämt en jords hygroskopiska 

 förmåga sålunda, att man väger en viss mängd jord, som 

 blifvit torkad vid en temperatur af 1 00" C. och bringar denna 

 i en med vattengas mättad athmosphaer. Denna kan vinnas 

 sålunda, att man sätter en liten skål, som innehåller den jord 

 hvilken i detta hänseende skall undersökas, i ett större fat med 

 vatten och ställer deröfver en glasklocka. Då tillökningen af 

 jordens vigt blifvit konstant, tillkännagifver den funna till- 

 ökningen af vigten den qvantitet vatten, som blifvit hygro- 

 skopiskt bundet. 



JSchiibler har undersökt olika jordarters förmåga att upp- 

 taga vattendunst i en dermed mättad athmosphaer af 15 — 

 18" C. temperatur under bestämd tid. Vid dessa experiment 

 voro 5 gramm jord utbredda på en yta af 360 qvadrat centi- 

 meter. Sålunda fann han att 100 vigtsdelar jord absorberade 

 vattendunst enligt följande tabell: 



qvarzsand 



kalksaiid 



gips 



mager lera 



fet lera 



lermylla 



ren lerjord 



kolsyrad kalk, pulv. . 



humus 



trädgårdsjord 



12 

 tiniiiiar. 



O 



0,3 



0,1 

 2,1 



2,5 



3,0 

 3,7 



2,6 



8,0 



3,5 



24 

 timmar. 



38 

 timmar. 



72 

 timmar. 



O 



0,3 



0,1 



2,8 

 3,5 



4,1 



4,9 



3,5 



12,0 



5,2 



