162 



Redan en flygtig betraktelse af dessa resultat ådaga- 

 lägger, livilken hög grad af hygroskopicitet utmärka de jord- 

 arter, som äro sammansatta af fina partiklar, i hvilket hän- 

 seende humus och lerjord äro särdeles utmärkta, äfvensom 

 att dessa jordarters förmåga att upptaga vattendunst varar 

 längre tid, förrän de hlifva hygroskopiskt mättade. Qvarz- 

 sandens fullkomliga brist på hygroskopisk förmåga är af icke 

 mindre vigt att observera, och kan den bildade jordbrukaren 

 af dessa resultat vinna ganska vigtiga upplysningar, huru 

 han i detta afseende rationellt bör förfara med den jord, 

 öfver hvilken han disponerar. Endast i förbigående vilja vi 

 här anmärka, att den hygroskopiska förmågan förökas genom 

 närvaro, äfven i ringa mängd, af sådana ämnen, som hafva 

 en kemisk attraktion, likasom att närvaro af halm i jorden 

 ökar denna jordens hygroskopicitet. Härvid är äfven klart, 

 att den större eller mindre qvantitet vattendunst, som den 

 athmosphaeriska luften innehåller, äfvensom den längre eller 

 kortare tid, som med vatten mättad luft inverkar på jorden, 

 måste utöfva ett bestännnande inflytande på jordens hygro- 

 skopiska förmåga. Men äfven temperaturen spelar i detta 

 afseende en vigtig rol; ty med dess tilltagande aftager jor- 

 dens vattenattraherande förmåga, så att, vid en värmegrad 

 af 80 — 100" C, jorden förlorar sitt hygroskopiskt bundna 

 vatten. Det är bekant, att luft vid högre temperatur förmår 

 upptaga mera vatten i dunstform, än vid en lägre. Det af jord- 

 partiklarna hygroskopiskt bundna vattnet upptages vid högre 

 värmegrad af luften i jordrummen, och då denna volym luft 

 vid temperaturstegringen utvidgas, utdrifves den liktidigt 

 med vattendunsten från jorden. Detta är den fysiska orsaken 

 till jordens uttorkning under stark värme. Vid vanlig luft- 

 temperatur stiger jordens värracgrad hos oss aldrig så högt, 

 att jordpartiklarne måste afgifva det af dera hygroskopiskt 



