163 



bundna vattnet. Denna jordens egenskap är af stor bety- 

 delse; ty skulle en jord, vid vår högsta lufttemperatur, full- 

 ständigt uttorka, så skulle icke någon vegetation vara möjlig. 

 Detta är förhållandet med de afrikanska öknarne, som ut- 

 göras af sand, hvilken upphettas af solens lodrätt fallande 

 strålar. Luften är här fattig på fuktighet, och af den heta 

 jorden kan ingen vattendunst absorberas. Jorden kan, vid 

 sådant förhållande, icke utveckla någon vegetation. Hvarje 

 jordmån har vid alla olika temperaturgrader ett bestämdt 

 hygroskopiskt mättningsmaximum. En växt kan väl icke ut- 

 veckla sig med tillhjelp af det hygroskopiskt bundna vattnet, 

 men jorden utmärker sig genom förmåga att, vid ^ninsk- 

 ning af dess temperatur, öfverföra det hygroskopiskt, i form 

 af gas^ bundna vattnet till dropphart flytande. Detta förhål- 

 lande kan man iakttaga å hvarje yta, som attraherar vatten- 

 gas, hvilken å denna yta förtätas, i öfverensstämmelse med 

 i detta afseende gällande fysiska lagar. Minskas nu denna 

 ytas temperatur, afskiljes denna förtätade vattengas på krop- 

 pens yta, under form af droppbart flytande vatten. Vid denna 

 verksamhet i jordpartiklarnes yta bör här anmärkas, att de- 

 samma utan afbrott från luften i jordrummen upptaga vatten, 

 som kondenseras. Under sommaren upptager jorden mera 

 vattendunst än om vintern, emedan vid denna årstid tempe- 

 raturens vexlingar i jorden äro starkare och oftare återkom- 

 mande än om vintern. Ar jordens temperatur lägre än luf- 

 tens, så kondenserar denna kallare jord beständigt den från 

 luften absorberade vattendunsten till droppbart flytande vatten. 

 Såsom fysisk lag gäller det, att värme blir fritt, vid 

 absorption af gaser, hvaraf följden är, att den fasta krop- 

 pens temperatur ökas. Att detta äfven är fallet med jordens 

 absorption af vattendunst, har blifvit ådagalagt genom ex 

 periment af v. Baho. Han insatte en på humusämnen rik 



