173 



enklast på följande sätt. Man gräfver ett hål 4—5 fot djupt 

 i en jord sora lider af vatten. Då samlar sig vatten i detta 

 hål, och kan man, genom anteckning af vattnets nivå i hålet, 

 bestämma vattenspegelns höjd för det i alfven förekommande 

 vattnet. Sedan detta skett, undersöker man det ofvanom denna 

 spegel belägna jordlagret och bestämmer den höjd, till hvil' 

 ken vattnet kan kapillariskt stiga; ty denna höjd, som man 

 benämnt vattnets kapillära sti<jningszon, varierar icke, utan 

 följer bestämda fysiska lagar. Härvid må endast anmärkas, 

 att jordens olika temperatur dock i detta afseende sannolikt 

 utöfvar inflytande, ehuru det är förenadt med svårighet, att 

 med säkerhet utreda detta förhållande, emedan vattnets upp- 

 stigande genom afdunstning verkar på resultatet. Vi hafva 

 ofvanföre anmärkt, att vattnets kapillära stigande i ett ka- 

 pillarrör aftager ju mera vätskans temperatur stiger, så att 

 vattnets kapillära stigningszon vid en temperatur af 100° är 

 =: 0. Huruvida detta äfven är förhållandet vid vattnets ka- 

 pillära stigande i jorden, är icke med säkerhet bekant. Om 

 förhållandet vore sådant, att vattnets kapillära stigningszon 

 i jorden stiger och faller i omvändt förhållande till jordens 

 temperatur, skulle häraf följa, att denna stigningszon skulle 

 vara högre om hösten och våren, då nederbörden är starkast, 

 I denna händelse skulle denna ökade kapillära zon vara ett 

 moment, som ökar den väta, hvilken denna tid af året besvärar 

 den odlade jorden. Lika obekant är det, om temperaturen 

 ökar den hastighet, med hvilken det kapillära vattnet rör sig 

 i jorden. Schumacher liar, för utredning häraf, anställt ex- 

 periment sålunda, att 2 glascylindrar af lika diameter, 17 

 millimeter, i hvilkas botten befanns ett litet hål, fylldes med 

 lufttorr jord, 50 gramm af lika beskaffenhet, så att jorden i 

 hvardera cylindern intog samma rum. Båda cylindrarne sat- 

 tes nu i beröring med vatten, röret A vid en temperatur af 



