193 



kolsyra, än den yttre luften, är en naturlig följd af de or- 

 ganiska ämnenas sönderdelning. 



b) Absorption af ammoniak. 



De Saussure har visat, att porösa kroppar absorbera 

 ammoniak till större qvantitet än den athmosphaeriska luf- 

 tens gaser. Detta har blifvit ådaglagdt sålunda, alt torr jord 

 bragts under en glasklocka, hvilken innehöll gasformig am- 

 moniak. Användes för detta experiment fuktig jord, absor- 

 beras ammoniak till ännu större mängd, emedan det i den- 

 samma innehållna vattnet raskt löser ammoniaken. Men den 

 ammoniak, som attraheras af jordpartiklarne, är dock icke 

 så fast bunden vid desamma att icke vid luftdrag en del 

 åter afviker, och sannolikt är, att hela qvantitefen af den i 

 vatten lösta ammoniaken åter cifgår vid vattnets afdunstning 

 ur jorden. Ibland alla de ämnen, som ingå såsom konstitue- 

 rande beståndsdelar i åkerjorden, äro mullkropparne de hvilka 

 starkast binda ammoniak. Den på jordpartiklarne förtätade 

 ammoniaken oxideras, med närvaro af hygroskopiskt vatten, 

 genom syre till salpetersyra, hvilken således icke genom för- 

 flygtigande kan afvika från jorden. Det är sannolikt, att 

 ammmoniak äfven på annat sätt kemiskt bindes af jorden, 

 och säkert är, att, om ock den absorberade ammoniaken till 

 en del under vissa förhållanden åter afviker från jorden, dock 

 en del deraf af densamma fixeras. Då vi taga i betraktande, 

 att, enligt de flesta undersökningar, som blifvit verkställda 

 för utredande af den qvantitet ammoniak, som innehålles i 

 den athmosphaeriska luften, en million delar luft innehålla 

 endast mellan 0,i — 0,3 delar ammoniak, kan den mängd am- 

 moniak, som af jorden absorberas från den yttre luften, icke 

 uppskattas särdeles högt. Lokala förhållanden utöfva dock 

 inflytande i detta hänseende, och anse vi oss endast böra 



