194 



anmärka, att luftens ammoni^ikhalt, af lätt iiisedda skäl, är 

 större i närheten af starkt befolkade städer, än mera aflägset 

 från desamma. Aminoniaken må nu förekomma i den yttre 

 luften till större eller mindre qvantitet, så är den aldrig i 

 fri form, utan bunden vid salpetersyra, salpetersyrlighet eller 

 kolsyra. Att annnoniak absorberas af jorden från den yttre 

 luften, är icke något tvifvel underkastadt. Denna absorption 

 sker genom den från jordens partiklar utgående ytattraktio- 

 nen och dess upplösning i det vatten, som förefinnes i jor- 

 den. Den genom ytattraktion absorberade ammoniaken för- 

 vandlas snart genom syrets inflytande till salpetersyra, hvar- 

 utom en del af ammoniaken upptages såsom sådan af de i 

 den odlade jorden förekommande dubbelsilikaterna (zeoli- 

 therna) hvilka äfven upptaga den af jordvattnet absorberade 

 ammoniaken. Vi hafva anmärkt, att mullkropparne starkast 

 absorbera annnoniak. Häraf bildas humussyrad ammoniak, 

 och anmärka vi härvid att ammoniaken, vid sönderdelningen 

 af humus, åter kan blifva fri. 



Af sannna anledning, som syre till mindre qvantitet 

 förefinnes i den luft, som fyller jordrummen, är äfven mäng- 

 den af ammoniak i denna luft ringa. Den absorberas och 

 oxideras nemligen oafbrutet. Undantag från denna regel ut- 

 gör en jord, som nyss blifvit gödslad med spillning, och 

 innehåller stor qvantitet annnoniak. Så funno Boitssingault 

 och Leivi i luften af en jord, som blifvit gödslad med hälft 

 brunnen stallgödsel, fjerde dagen efter gödslingen i en million 

 delar luft 32 delar ammoniak, men på sjette dagen endast 

 13 delar. I en icke gödslad eller för längre tid sedan gödslad 

 jord, har luften befunnits innehålla ganska ringa, icke väg- 

 bar, mängd ammoniak. Slutligen må här i detta afseende 

 endast anmärkas, att annnoniakens afvikande från luften i 

 jorden blir möjlig endast i det fall, att den yttre luften med 



