304 



djupet, hvarpå rören ligga, skall det inträffa, att om afstån- 

 det mellan rörsträngarne är allt för stort, vattnet endast från 

 den mer eller mindre nära rören lielägna jorden afflyter till 

 dränrören, och att således en del af den mellan rörsträn- 

 garne belägna jorden icke befrias från det vatten, som be- 

 svärar densamma. Andamålet med denna operation har i 

 sådan händelse icke blifvit fullständigt vunnet. I detta af- 

 seende kan man uppställa den princip, att ändamålet med 

 dränering kan fullständigt vinnas, äfven om rörsträngarne 

 nedläggas långt aflägsna från hvarandra, om jorden lätt ge- 

 nomsläpper vattnet, emedan i sådant fall intet eller ringa 

 hinder för vattnets hy dr o statiska röi^else förekommer i så be- 

 skaffad jord. Ja, vid en viss lutning af jorden, kan redan 

 en enda tillräckligt vid rörsträng, rätt anlagd, vara tillfyllest 

 för att befria en stor jordyta från besvärande vatten. Att 

 redogöra för de speciella detaljerna härvid, anser jag icke 

 höra hit, då en sådan framställning skulle leda mig från det 

 ämne jag företagit mig att afhandla, och otaliga hithörande 

 variationer kunna förekonnna i naturen. Tillämpar man en- 

 dast de af oss meddelade fysiska lagarne för vattnets lopp, 

 kan det rationella förfarandet i ett konkret fall med lätt- 

 het utredas. 



I seg och bunden jord utöfvar qvantiteten af det vatten, 

 som skall afföras från åkerjorden, ett bestämmande inflytande 

 på rörsträugarnes afstånd från hvarandra, och i sådan jord 

 är det rätta förhållandet mellan det djup, på hvilket rören 

 nedläggas och afståndet mellan rörsträngarne, af högsta vigt. 

 Att theoretiskt genom en mathematisk kalkyl bestämma detta, 

 torde icke kunna genomföras, emedan i sådant fall en vigtig 

 faktor tillkommer och denna är lerjordens plasticitet, som 

 väsendtligt förminskar den hastighet, med hvilken vattnet fly- 

 ter, i följd af det hydrostatiska trycket. Erfarenheten måste 



