309 



för dess vidare inträngande, ett hinder som, vid tillbörlig 

 plasticitet, icke kan öfvervinnas. I denna händelse bildas 

 här ett vattenlager, och den ofvanom detta lager belägna 

 matjorden hvilar således på en vidt utsträckt källgrund. Vatt- 

 net kan aflägsnas härifrån endast genom afdunstnirig, hvil- 

 ken i sådan jord försiggår ganska långsamt^ och under denna 

 tid besväras det ofvanliggande matj ordslagret motsvarande 

 lång tid af vatten. Den fysiska följden häraf är, att sådan 

 jord äger en lägre temparatur, emedan jorden, genom vatt- 

 nets afdunstning, förlorar en del af sin värme, som hindes 

 vid vattnets öfvergång i dunstform. Då nu de sädesslag, 

 som hos oss odlas, icke trifvas i en jord som länge är ka- 

 pillariskt mättad med vatten, och då ökad temperatur i jor- 

 den är ett befordrande moment för all vegetation, är det 

 klart, att en åkerjo7'd, som hlifvit under sådana förhållanden 

 dränerad, saknar de fysiska vilkor, som hlifvit uppställda 

 för de odlade sädesslagens fullständiga och snabba utveckling. 

 Om alfvens plasticitet är sådan, att den icke utgör ett ab- 

 solut hinder för vattnets trängande genom densamma, blir 

 förhållandet mera gynnsamt för vegetationen, i samma för- 

 hållande, som vattnet med större eller mindre lätthet kan 

 genomtränga. 



Låtom oss nu undersöka huru förhållandet med sådan 

 jord gestaltar sig, om jorden torrlägges med öppna diken, 

 af endast en fots djup *) och på 15 alns distans. Dikets 

 botten är således beläget 1 fot lägre än öfre ytan af den 

 icke genomsläppande alfven, och matjordslagret är beläget 

 12 å 14 tum högre än dikesrenen, som utgör den yttersta 

 kanten af alfven å åkertegen, hvilken blifvit plöjd så, att den 

 är svagt kullrig och lindrigt sluttande åt hvartdera diket. 



*) Vi beräkna detta djup från den omsorgsfullt vårdade, från gräs 

 befriade dikesrenen. 



