•202 



Af dessa resultat finner man, att qvarz och kalksand, 

 i förhållande till lerjorden, äga en högre volymvigt, och att 

 humus har en ganska låg lika beskaffad vigt, i hvilket af- 

 seende dyjorden utan tvifvel har en iinnu lägre volymvigt än 

 humus. Man synes oss berättigad till denna slutsats, då 

 man, af den meddelade tabellen, finner, att den specifika vig- 

 ten står i ett visst bestämdt förhållande till volymvigten, och, 

 enligt hvad Trommer funnit, dyjordens specifika vigt är 1 ,000, 

 för humus deremot 1,24G eller 1,225*). Häraf finner man, 

 att en blandad jordart har en högre volymvigt, då den inne- 

 håller mera sand och tvärtom en lägre, då den innehåller 

 större qvantitet humusartade ämnen. Vi hafva ofvanföre med- 

 delat, att en för tung och för lätt jord medföra i förhållande 

 större eller mindre hinder för en rik vegetation. Häraf föl- 

 jer klart, att en omsorgsfull och nitisk jordbrukare bör, i sitt 

 eget v äljör stådda intresse, så vidt möjligt är, afhjelpa dessa 

 olägenheter genom passande jordblandningar, i hvilket af- 

 seende sand, lermylla och dt/jord^ der dessa ämnen finnas att 

 tillgå^ äro rätta medlet att modifiera åkerjordens for höga 

 eller för låga volymvigt. Vi anse oss härvid endast böra an- 

 märka, att man redan af volymvigten, sedan den blifvit be- 

 stämd, kan approximativt bestämma hvilka beståndsdelar ingå 

 i en åkerjord, och genom den af hvar och en lätt genom- 

 förda mekaniska analysen, som vi ofvanföre meddelat, pröfva 

 detta. Dock bör härvid tagas i betraktande, att Schiibler 

 funnit, att konstgjorda blandningar i allmänhet hafva en större 

 specifik vigt än den som, med ledning af de särskilda till 

 blandningen använda jordarternas specifika vigt, skulle kunna 

 antagas. På hvilket förhållande detta beror, är, så vidt vi 

 känna, obekant. 



") Detta resultat iir något varierande. 



