203 



Åkerjordens cohaerens. 



1 inledningen hafva vi meddelat hvad man i fysiken för- 

 står med adhaesion. Med åkerjordens cohaerens'*) förstår 

 man egenskapen hos de partiklar, som ingå såsom konstitue- 

 rande delar af åkerjorden, att mer eller mindre starkt häfta 

 vid hvarandra. Den kraft med hvilken jordens partiklar ad- 

 haerera vid hvarandra är olika, och, för att utreda detta för- 

 hållande, har Schilhler anställt experiment, vid hvilka han, 

 för att lätta öfversigten af olika jordarters cohaerens. anta- 

 git lerjordens cohaerens = 100. Så fann S. jordarters co- 

 haerens enligt följande tabell: 



ren lerjord 100 



fet lerjord 68,8 



mager lerjord 57,3 



åkerjord från HofFwyll **) 33,o 

 „ Jura*-) 22,0 



humus 8,7 



trädgårdsjord *'^) 7,6 



gips 7,3 



kalkjord, fint fördelad 5,0 



qvarzsand 0,o 



kalksand 0,0. 



Man finner af ofvan meddelade värden, att då sanden 

 af de pag. 201 meddelade jordarterna ägde den största volym- 

 vigt, densamma åter äger ingen cohaerens, då deremot ler- 

 jorden i detta hänseende står främst. Af stor vigt är den 

 funna ringa cohaerensen hos humus och kalk. SchUhler be- 



*) Ofta äfven benänid cohaesion, hvarraed dock i fysiken betecknas 

 den molekularatlraktion, som betingar fasta kroppars form. 



**) Jordarter af samma sammansättning, som de hvilka S. undersökte 

 i afseende å vigten. 



